Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Цей фільм знято під щасливою зіркою
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
ПРИВІТ, ЯК СПРАВИ?
НЕ ДУЖЕ КІЛЬКІСТЬ ПАДАЄ
ВОНИ МАЙЖЕ НЕ ВІДКЛАДАЮТЬ ЯЄЦЬ
А СКІЛЬКИ У ТЕБЕ ЗАРАЗ?
44,8 КГ БОРОШНА
СКІЛЬКИ ВОНИ ВИПИВАЮТЬ?
П'ЯТЬ ЛІТРІВ
ДАВАЙ ЇМ БІЛЬШЕ ВОДИ І ЗБІЛЬШ КІЛЬКІСТЬ СВІЖОЇ ТРАВИ
-Мамо! -Що?
Вже 8:43.
Відвезеш мене на футбол?
Лоро!
-Лоро! -Що?
Відвези брата на тренування. Він спізнюється.
-Мамо, сьогодні ж субота. -Я в лабораторії.
Скоро приїде Бріан, а я ще не готова.
-Вона й не поворухнулась. -Лоро!
Давай швидше!
-Вони почали без мене. -Та йду я.
Всередину, назовні, тримайте м'яч. Пильнуйте його.
А тепер назад. Молодці.
Дивіться, що попереду і що збоку.
Тримайте в голові все поле.
-Сарана любить класичну музику? -Не знаю.
-Все добре? -Так.
-Будеш щось пити? -Ні, не хочу. Дякую.
Я щойно підсмажила трохи. Скуштуєш?
-Оцю? -Так.
Спробуємо.
-Імбир. -Майже.
Імбир і паприка.
Досить смачно, скажи?
Я можу зробити й інші смаки…
Це що? Желе?
Так. Якщо не прибрати вологу, вони тонуть.
Навіть для пиття. Тож я даю їм желе.
Скільки їх у тебе?
Наразі чотири.
А що?
Щось не так?
Ти півроку обіцяєш мені в чотири рази більше.
Справді?
Я таке казала?
Могла сказати по телефону.
Мені того замало.
Зроби знижку, інакше не куплю.
Бріан був?
Так.
-І? -І?
Не купив. Йому треба більше.
Що будеш робити?
Не знаю.
Не кажи брату.
Може, сама закінчиш?
Так.
Я хотіла спитати, чи можна…
позичити в тебе ще грошей. До кінця місяця.
Так, звісно. Скільки тобі треба?
Не знаю. Небагато, але…
-П'ятсот, якщо можна. -Так, без проблем.
-Може, більше? -Ні. Мені вистачить.
Ти ж нікому не скажеш?
-Не хвилюйся. Ані пари з вуст. -Дякую.
Добре.
-Бувай. -Бувай.
-Привіт, Паскалю. Ти як? -Нормально.
Чудово. Слухай.
Так. Все добре.
Слухай, хочу спитати, чи немає в тебе колег,
-які хочуть купити борошно. -Дивлячись, яке.
Із сарани.
Саме так. Багато білку і все таке. Чудовий продукт.
А яка зараз ціна?
Скільки?
Щось дуже мало.
Може, ти когось знаєш, хто…
Так, це просто прекрасно.
Дуже дякую.
-Ввімкни світло, будь ласка. -Зараз.
-Гастоне! -Що?
Вимкни світло.
-У Лори теж? -Так.
А то забагато набіжить.
-Ти їх добре зачинила? -Так.
Ти не розповіла мені про гру.
-У нього досі проблема з диханням. -Досі?
Тренер знову спитав мене про табір.
Що йому сказати?
-Мені треба подумати. -Гаразд.
-Ти голодна? -Трохи.
Можу зробити пасту.
Так, як завжди.
Всім привіт. У мене нове відео.
Цього разу я скуштую
млинці з сараною.
Смакота! Із сараною!
-Чудові та хрусткі. -На вигляд дуже смачно.
Гадаю, нам варто подякувати мамі Лори.
-Дякую, мамо Стрекотухо! -Дякую, мамо Стрекотухо!
Ось так!
Блін, яка гидота!
Перекладемо сайт кількома мовами.
Якщо онлайн замовлень стане більше,
можна забути про магазини.
Дай мені коробку.
Перенесеш коробки у машину?
-Так, шефе. -Лора.
-Не треба зі мною таким тоном. -Я кажу: «Добре, так».
-Гаразд. -Гаразд.
Що ти робитимеш на цьому тижні?
Не знаю. Автобусом поїду.
Сарана її з'їла.
В біса, Гастоне. Досить вже тієї мерзоти.
Залиш ту бородавку у спокої.
Хтось зі мною піде?
Ясно.
Гастоне, закрий багажник.
Дякую.
Я на п'ять хвилин.
Так їсти хочеться!
Лора.
Це той придурок?
-Привіт, Стрекотухо! -Привіт, вилупку.
Вилупок. Клас.
-Чого тобі? -Чого?
Чого приперлася? Аби нас діставати?
-Це ти дістав зі своїм відосиком. -Та ти що?
Бач, відосик їй не зайшов. А сарана зайшла?
Я просто жартував. Без образ.
Не варто їй лютувати. Їй не пасує.
І потім всі знають…
Коли твоя мати з'їхала з рейок, стало кепсько…
Ти про що?
Адже твій батько помер серед своїх кіз.
-Ти довбаний вилупок! -Спокійно.
-Лоро, припини. -Годі тобі. Заспокойся.
Лоро!
Відчепись!
-Геть звідси! -Лоро!
-Годі, Кевіне! Ходімо. -Лоро!
-Ходімо! -Годі вам!
-Досить! -Я вас не боюся!
Ти бач! Істеричка.
-Я його вб'ю! -Годі тобі.
Тільки спробуй її зачепити, матимеш справу зі мною!
Краще її пильнуйте.
-У мене купа крові. -Ти в нормі?
Я розбив коліно.
-Що трапилось? -Він дещо сказав про тата.
Лоро!
-Ходімо. Що це? -Джгут.
-Хочеш, я тебе понесу? -Ні, я сам.
Ходімо. Треба вимити рану.
Дідько, яка холодна.
Задовбали ці сонячні панелі!
-Заспокойся, добре? -А тобі вони не набридли?
А тобі не набридло кидати речі на підлогу?
В біса, я живу у божевільні!
Тут смердить, брудно, я навіть душ прийняти не можу.
Дивись, який бруд. Він тут усюди!
-Гадаю, ти перебільшуєш. -Ні, не перебільшую!
Мені набридло бути посміховиськом!
Через кіз нас хоча б не вважали диваками.
Коли заспокоїшся, чекаю тебе на кухні.
Шістсот п'ятдесят?
Ні.
Аж ніяк. Ти жартуєш?
В магазині я більше отримати не можу.
Менше ніж за 950 не можу.
Ні, 800 — це мало. Я не можу знизити. Мені треба годувати родину.
Я подумаю. Я тобі передзвоню. Чекаю на інші пропозиції…
Добре, чудово.
Почуємось. Дякую.
Я принесла тобі лід. Він має допомогти.
Покажи.
Він тебе не пожалів.
От негідник.
Потримай п'ять-десять хвилин. Стане краще.
Я залишу тут.
Я знайшла покупця на 40 кіло.
-Хто це? -Я його не знаю.
Він забирає все.
І скільки платить?
Менше, ніж я хотіла.
Можна продати все, що є на фермі, і спробувати щось інше.
Можна почати спочатку.
Так?
Так.
-Тут? -Деінде?
Десь, де ми втрьох будемо щасливі.
Є ідеї?
Скажеш мені потім.
Щось знайдемо.
Так.
-Подзвоню Каріму про електрику. -Мамо!
-Знову світла нема! -Все добре. Я вже йду!
У мене середина гри.
-Я зараз. -Добре.
-Мамо! -Йду!
Гастоне, ти мене слухаєш?
-Ходімо. -Ні.
Стривай. Вона напісяла на диван.
-Ні! -Яка гидота!
Чесно, присягаюся.
Прибери її звідти.
-Давай, Югето. -Йди вниз.
Дай їй чіпсів. Ось, Югето, їж.
Вона мене любить. Справді!
-Чорне! Та червоне! -Ні.
Ти куди?
-Я зараз. -Я виграв!
Запиши, будь ласка, у блокнот.
-Ні. Дай мені! -Годі!
Не зважай на того бовдура.
Лоро.
-Привіт. -І тобі привіт.
Хочеш взяти його номер?
-Навіщо? -Тоді чого тобі?
Я через місяць поїду.
-І що? -Що?
Я більше не побачу ваших бридких пик.
Є ідея. В Бретані люблять млинці.
-Щось не так? -Трохи дрібнувате.
Можете молоти крупніше?
-Так, можу. -Я годуватиму виводок каченят.
Тобто, згодиться.
На чиє ім'я виписувати?
-Що? -Чек. Так на кого?
-Чеки я не приймаю. -Ви мені не казали.
Вибачте, але не приймаю.
Я можу перерахувати кошти через кооператив.
Ні, краще чек.
Тож…
Ебрар.
Ебрар. Е-Б-Р-А-Р.
Знаєте…
Аби не ваш друг, я б ніколи це не купив.
Вибачте, що?
Кажу, якби не він, я б таке не купував.
Я почула ваші слова, але не зрозуміла.
Я плачу 200.
Решту дає він.
-Хто він? -Ваш друг.
Винороб.
Двісті за все?
Мадам, я лише годую качок.
-Двісті за все — це… -Так, але…
Це дуже мало!
Що вона робить?
-Ви збожеволіли? -Так!
-Я все забираю. -Та чого ви?
-Хріна лисого я вам продам! -Геть!
-Так, забирайся. -В біса.
Це коштує більше 200!
Гастоне, швидше давай.
Давай, відтирай!
-Стій. -Знову вимий. Вона брудна.
-Ні, не брудна. -Тут пляма. Вона жирна.
Давай. От дурний.
Мамо, він дебіл. Глянь, як він миє посуд.
Мамо, вона обзивається!
Що?
-Ти в нормі? -Так.
Не схоже.
Так, все добре. Допомогти?
Так.
Ось.
Принаймні ти посміхаєшся.
-У дворі той пролаза. -Знову?
Джекі!
Я з ним розберуся. Закінчуйте.
-Добре. -Друже, ти де?
Месьє Дювів'є, ви щось шукаєте?
Ні, я прийшов за своїм друзякою.
Вчетверте за місяць.
До побачення.
Джекі!
Йди до мене.
Ось так. Ходімо.
Чому ти вигнала того чоловіка?
Я лише хотів допомогти.
Я тебе не просила.
Ти вже шість місяців допомагаєш.
І що з того?
Я живу один, їм заморожені страви.
І де б я був без тебе і Ніко?
Що казали, коли я сюди приїхав?
«Гарний араб, давайте дамо йому землю».
Що?
-Ти дійсно вірила у цей бізнес? -Облиш.
Скажи. Це серйозне питання.
В 100 грамах сарани більше білку ніж в 150 грамах м'яса.
Так, розклади я розумію.
Ви надто дурні, аби зрозуміти, що скоро нам нічого буде їсти.
Не хочеш знову доглядати за старими?
Я лише допомагала доглядальниці.
Що у тебе з рукою?
Нічого. Просто…
Опеклася, коли готувала.
Добре, я піду.
Бувай.
От лайно!
Гастоне!
Ти мало не забув свого светра.
Я все поклала.
-Французька, історія. Англійська. -Її не буде.
-Повчиш її на уроках. -Ні.
Можна не поспішати. У нас купа часу.
Так, але так ти запізнишся.
-Ні. -Так.
-Але… -Поїхали!
Скоро буде автобус.
-Допили молоко? -Так.
Ходімо, Гастоне.
Вдалого вам дня.
-Так. -Так.
До вечора.
-Бувайте. -Так.
Мамо, ти де?
Я нагорі.
Що ти робиш?
Я зараз прийду.
-У тебе все добре? -Так, а у вас?
Гадаю, так.
Чому ви так рано повернулися?
Я казала, що сьогодні нема гри.
Так, звісно.
-Чекаю на тебе внизу. -Добре.
То як?
Гадаю, хвилина минула.
Минула?
Так, добре. І?
Шістдесят вісім. Це добре?
Шістдесят вісім. Це дуже добре.
-Точно? -Так. Чудово.
Тобі треба поспати.
Лягай.
-На добраніч. -На добраніч.
Як там сарана?
Ти їй подобаєшся.
Вона не хоче спати.
Лора, досить теревенити по телефону!
Велика штука буде, скажи?
Мені треба відокремити маток від решти.
Спочатку я тримала їх разом, але це погано.
-Стривай… Ось так. -Все добре?
Зачекай.
Давай.
Стривай.
Не поранься.
Ось так.
Дякую.
Ножиці?
На вибір.
Давай, тягни!
Мамо!
-Привіт. Як ви? -Нормально.
-Привіт, Гастоне. -Привіт.
Ого, а що це?
Краще запитай у мами.
Що це?
-Ми розширюємось. -Справді?
-Чому? -Сарана наче пожвавішала.
Отакої! Круто!
-Можна подивитись? -Хочеш?
Так, будь ласка!
-Я відійду? -Добре.
-Ти підеш? -Ні.
Ходімо, покажу.
-Лоро, все добре? -Так.
-Щось не схоже. -Ні. Я в нормі.
Ні, не треба так заходити.
-Йди сюди. -Чому?
Дивись.
В такому одязі не можна.
Ого!
-Вони, наче, побільшали. -Так.
Ого.
-Як тобі це вдалося? -Я дала їм петрушку.
-Петрушку? -Так.
Тож це працює.
Без мене туди не заходь, добре?
Добре.
-Можна взяти пару до віварію? -Так.
Дякую.
-Біжи за своєю коробкою. -Я зараз.
Лоро.
Бачила?
Облиш, Гастоне.
Ось. Ти ж бачила?
-Що з тобою? -Чому ти мені збрехала?
-Ти про що? -Ти казала, ми звідси їдемо.
-Їдемо? -Вже ні.
-А куди ми поїдемо? -Ми не їдемо.
-Ми не можемо отак зібратися і поїхати. -Чому?
Тому що…
Я маю віддати борги.
Продай ферму і все віддаси.
Не буду. Навіщо це починати у присутності брата?
Це означало б, що ми невдахи.
Ні. Що ти невдаха.
Мені взагалі начхати на цю ферму.
-Так. -Від цього місця тхне смертю.
-Що, задоволена? -Якого біса ти це робиш?
Чому я це роблю? Для вас.
Вам треба їсти, вчитися, вдягатися.
Не бреши. Тобі на нас начхати. Ти не знаєш, що ми робимо днями.
-Ти ні хріна не знаєш, як ти… -Замовкни!
Нічого не вийде.
Повір у мене хоча б трохи!
Хоч ти в мене віриш?
Давай.
Лора.
Щось трапилось?
Ти бачила паростки?
Вони крихітні, дивись…
Лайно!
Цього року майже не було дощів. Я пропав.
Твоє вино буде гіршим?
Ні, на якість це не вплине, тільки на кількість.
-Один тип хоче все у мене викупити. -Все?
Чудово.
Зовсім ні.
Якщо потім він знизить ціну,
я не матиму вибору. Ніяких інших ринків.
Ні… Це біда.
-Я їду на ярмарок фермерів. -Ого.
-Хочеш зі мною? -Ні.
То які в тебе плани?
Спочатку відвідаю качиного фермера.
-Справді? -Так.
-А торговця органічними товарами? -З цим все.
-Я продаватиму лише корм для тварин. -Важка праця.
-Виснажливий труд. -Я впораюсь.
У тебе є, що треба?
-Так. -Ти проб'єшся?
А ти як?
Ти проб'єшся, якщо не буде дощу?
У мене немає вибору.
Я майже закінчив.
Почекаєш?
Мені вставати о п'ятій.
Мені теж.
Вітаю.
Якщо ви за фуагра, ми ще не відчинені.
-Продаю все за 500. -Все?
-Скільки тут? -Сто п'ятдесят кілограмів.
-Воно таке ж як тоді? -Краще.
-Грубіше? -Так.
Наступного разу не пакуйте в маленькі пакети.
Незручно зберігати.
Краще у 50-кілограмові мішки.
Ось. У мене є тільки 300.
Чи ви не раді?
Ебрар, на кінці «Р». Так.
Так.
Так, все вірно.
Тридцять літрів. Так. 30 літрів крові.
Саме так.
Вона мені скоро знадобиться,
аби орендувати ще й рефрижератор.
Гаразд, я почекаю. Дякую.
-Мадам Ебрар! -Так!
Вітаю.
-Ви замовляли 30 літрів? -Так.
-Це коники? -Сарана.
-Для чого? -Роблю борошно.
-Борошно? -Так.
-А цим ви їх годуєте? -Так.
Лоро!
До кінця дня треба все завершити. Посмажиш трохи?
Потім заїду на пошту.
Хочеш зі мною?
Як скажеш.
Югет.
Тихо.
Повільніше.
Дідько.
-Де твоя мати? -Розвозить товар.
Чого тобі треба?
Просто питаю.
Чому не дзвониш?
Ти не відповідаєш.
Я тут проходив біля теплиць.
Там повно сарани.
Хочеш про це поговорити?
Не знаю. Тебе це не турбує?
Вона шкребеться.
Ви вже не їдете?
-Гастоне, зникни. -Чого це?
Зникни, кажу.
-Югет. -Пішов звідси!
Добре.
Дуже треба.
Лоро.
Припини.
Югет!
Ні!
Мамо!
Що таке? Що трапилось?
-Сарана. -Що з нею?
Вона напала на вантажівку. Югет зникла.
-Куди вона поділася? -Не знаю.
-Де сестра? -Теж не знаю.
-Треба знайти Югет. -Стій тут!
Лоро!
Що?
Що ти робиш?
Ти, геть додому!
Йди в будинок.
Пильнуй брата!
-Ти її знайшла? -Ні.
-Не змогла. -Лайно.
Гастон.
Вона не могла далеко піти.
Ми пошукаємо її разом.
Не хвилюйся. Вона завжди повертається.
Це ти порізала теплицю?
Тобі завжди було начхати на кіз.
Ти зіпсувала мою теплицю?
Так! Задовбали мене ті теплиці! Задоволена?
Іди до своєї кімнати. Негайно!
-Мамо, ні! -Давай!
-Відпусти! -Йди!
-Годі! Мені боляче! -Мамо!
Югет!
Може, походимо?
Югет!
Як ти?
Добре спала?
Брат прокинувся?
-Не знаю. -Давай втрьох поїдемо на пікнік.
-У тебе є робота? -Так, але…
Такий чудовий день. Було б прикро цим не скористатися.
Після сніданку розбуди брата.
Беріть купальники.
-Вода в озері холодна. -А ми не на озеро.
Ви наїлися?
Там ще лишилось, Гастоне.
Ні, дякую. Я наївся.
-Забагато з'їв. -Лоро?
Я теж, дякую.
Коли твій футбольний табір?
На тому тижні.
-У тебе тут ще є те відчуття? -Ні.
Та іноді є.
Ні, нема.
Чому ти питаєш?
Давай я подзвоню тренеру і скажу, що ти теж ідеш?
Так, круто!
Слухай, ти не жартуєш?
-Серце у тебе калатає? -Ні.
Я повністю здоровий.
-Справді? Нічого собі! -Так.
Піду пірну.
Спершу намочи потилицю.
-Лоро, ти підеш? -Зараз.
Тобі не спекотно?
Ні.
Тут вітерець.
Підеш купатися?
Так, зараз піду.
А ти підеш?
Не знаю.
Може, я куплю пончиків?
Гарна ідея.
Що це за мотоцикл?
-Привіт, Каріме. -Привіт, Лоро, як ти?
-Нормально, а ти? -Непогано.
Це твій?
Та ні, не мій.
На ключі є брелок.
«Мотоцикл Лори Ебрар».
-Знаєш таку? -Щось знайоме, та…
-Не може бути! -Вітаю!
Ого, дякую.
Я тільки за ним приглянув. Краще подякуй матері.
-Ти ж такий хотіла? -Такий.
-Задоволена? Сідай! -Звісно.
-Можна покататися? -Так.
-А як він заводиться? -Я тебе підштовхну.
Стривай. Раз, два, три. Обережно.
-Можна? -Їдь!
-Обережно. -Так, не хвилюйся.
-Нормально працює? -Так.
І як?
Як тобі смак?
Не знаю, воно…
Добре. Так.
І все?
А що ти хотів почути?
Ти про що? Що я хотів, аби ти сказала?
Багато чого.
Сказала б: «Ясно, що це вино зробила достойна людина».
Що вона вклала в нього душу.
І багато пристрасті.
Вино саме про це.
Ти пропонуєш його людям, світу.
І мене тішить, коли воно подобається. Ось і все.
Саме в цьому сенс. Ти це відчуваєш?
Відчуваю.
-Тобі не спекотно? -Ні, холодно.
Тут прохолодно.
Ні. Вибач.
-Я додому. -Добре.
Я замовила 50 літрів. Так.
Ебрар. Е-Б-Р-А-Р.
Чому це ви не можете?
Я казала, що не можу знайти ліцензію. Що мені робити?
Так, я знаю про Раду фермерів. Дякую!
У черзі? А що мені робити?
Не можна так раптово позбавляти людей роботи.
Алло! Дідько. Довбаний мудак!
Мадам!
Вибачте.
Ми не знаємо, що робити з другою теплицею.
Куди її ставити?
Там має проїхати моя машина.
Давайте поставимо її тут, за вантажівкою.
А як же те дерево?
Зрубаємо його.
Мамо, що ти робиш?
-Мамо, не треба. -Гастоне, не лізь.
-Ні, це дерево Югет. -Є купа інших дерев.
-Прошу тебе! -Дивись, не поранься.
Мамо, ні. Не треба!
Ми прив'яжемо її там!
Ні, зрубай інше дерево.
Припини.
Отакої!
Блін!
Марсіак сказав, що ти розширюєшся. Я не повірив.
І що? Щось не так?
Зазвичай це добра ознака, але ти вже навіснієш.
Ні, я сама.
Я тобі набридаю?
Давай ти будеш спершу дзвонити.
Ти з'являєшся без попередження.
Джекі!
Агов, Джекі!
Йди сюди!
Мамо!
Що?
Я не можу знайти футбольну форму.
Ти усюди дивилась?
-Що це за запах? -Вони линяють.
-Можна подивитись? -Не зараз. Я зайнята.
Хто там?
Качковод.
Батько чи син?
Батько, та він не один.
-Привіт. -Вітаю.
-Як справи? -Поїсти нема коли, та все добре.
-Це добра ознака. -Вітаю.
-Добрий день. -Гійом.
Колега з Брімону. Допоможе мені завантажитись.
У нього на фермі біля 1200 голів.
-Вірно? -Я ж не один.
Що скажеш?
Зручно, багато місця не займає.
Ви казали, десь 200 з теплиці?
Так. 200-250. Та я можу більше.
Місце ще є. Можу поставити ще одну.
-А позаду будинку? -Там лабораторія.
-Хочете подивитись? -Так.
І п'ять сорочок.
Добре…
Ти не радий, що їдеш до табору?
Не знаю.
Буде класно.
Не хочу їхати.
А що, тут краще?
Тобі ще не набридло?
Добре, що ти їдеш.
Чому?
Що мені робити з Гастоном?
Я туди приїду.
-Гастоне! -Що?
Ходімо, ми запізнимось.
-Чому вона не їде? -Не знаю.
Бери валізу і сідай в автобус.
-Вона казала, що буде? -Гастон.
-Ну? Казала? -Ні, Гастоне. Благаю.
-Казала чи ні? -У неї немає сил.
Бери валізу. Бачиш, вони вже сідають.
-Я не хочу їхати. -Годі тобі. Я подбаю про маму.
-Ні, я хочу залишитись із тобою і мамою. -Швидше до автобуса.
Чорт забирай, ти ж не малюк!
Мамо!
Лора.
Лоро, можна зайти?
З МАМОЮ ЩОСЬ НЕ ТАК
ЇДЬ СЮДИ
ДАВАЙ!
Віржині!
-Привіт. -Звідки ти взявся?
Я тобі писав. А ти не відповідаєш.
Я їх не отримувала.
Ти в нормі?
Вже годину з нею вожуся. Не працює.
-Ти сама? Лора вдома? -Не знаю.
Допоможеш? Потримай. Хочу ще спробувати.
-Добре? Працює? -Ні.
Застрягло.
Добре. Байдуже.
Залишу на завтра. Все одно не працює.
Я зараз.
Віржині!
Що тут коїться?
Стривай. Я тебе тримаю.
-Давай сядемо. -Добре.
Ось так. Добре.
Дідько.
Стривай, ось так. Добре.
-Зроби глибокий вдих. -Це…
-Все позаду. Все гаразд. -Ти мене налякав.
Все добре.
Поїдемо щось з'їмо, добре?
Лоро!
Йди сюди, будь ласка.
Віржині, заходь.
Сідай.
Представляю свій відеопроектор.
Його я встановив першим, коли переїхав.
Класний, еге ж?
А знаєте що?
У мене ідея.
Можемо їсти і дивитися кіно.
Агов.
Я тут.
Лора.
Ти можеш мені довіряти.
Скажи, що відбувається.
Сарана.
Що з нею?
Я так більше не можу.
Ти про що? Що відбувається?
-Я не розумію. -Що за таємниці?
Ніяких таємниць, Віржині.
Просто базікаємо.
І про що ви говорили?
Лоро!
-Про що ви говорили? -Про що ми говорили?
Подивись на доньку!
Хіба не ясно?
Не зрозуміло?
Ти маєш мені дещо сказати.
Поясни, що відбувається. Це занадто.
З мене досить.
Поговори зі мною!
Ні, я залишусь тут!
Вона нікуди не поїде, а ти подивись на себе.
На кого ти схожа?
Годі, поїхали.
-Облиш її! -Не чіпай мене!
Яка гидота.
Джекі!
Каріме!
Що там?
Каріме.
Каріме!
Лоро!
Що ти йому сказала?
Лоро, відчини двері!
Мамо, ні!
Пусти мене. Я лише хочу знати, що ти сказала.
-Припини! -Що ти йому сказала?
-Мамо! -Лоро!
Ходімо!
Мамо!
Віржині!
Віржині, ходімо!
Ходімо зі мною.
Відчепися!
-Не лізь! -Дивись!
Мамо!
Ти не мав права!
Стій! Все скінчено!
-Стій! -Каріме, стій!
Мамо!
Стій!
Віржині!
Тікаймо!
До будинку!
Зачини вікна нагорі! Швидше!
Вимкни світло!
Вимикай!
-Лоро! -Каріме!
Лоро, зачини двері! Ховайся у сходи.
Мамо!
Лоро!
Мамо!
-Лоро! -Мамо!
Лоро!
Мамо!
Лоро!
Мамо!
Лоро!
Мамо!
Переклад субтитрів: Олена Стародуб