Yndlingsnummer og hvorfor?
Downloaded from YTS.MX
Mand. Det skifter, hver gang jeg ser den.
Jeg elskede dem, hvor jeg ikke er så meget med.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeg nød...
Jeg vidste, han ville sige det.
Alt uden Lin er min favorit.
Goddag og velkommen til "Undefeated præsenterer Hamilton".
Jeg er jeres vært, Kelley Carter.
I dag får vi selskab
af ni af stjernerne i den utroligt populære musical Hamilton
samt instruktør Thomas Kail.
Kun få Broadway-opsætninger har haft så stor kulturel betydning som Hamilton,
der dykker ned i en af USA's forfatningsfædres liv,
Alexander Hamilton,
tilsat et hip-hop-lydspor.
Trods den enorme succes
havde showet en hård start,
særligt da det blev præsenteret for de oprindelige skuespillere.
KOMPONIST/SANGSKRIVER PRODUCER/ALEXANDER HAMILTON
Vi ville virkelig sætte os på denne historie
og give ... og komme på landkortet inden for musicalopsætninger,
sørge for at have repræsentation,
og hvad det betyder for os at fortælle historien om de uperfekte,
der skabte et uperfekt land med værdier, der er værd at stræbe efter,
og som vi ikke har opnået i de over 200 år, der er gået.
Lin sagde: "Hør, jeg har en idé."
Jeg sagde: "Okay, fedt. Hvad skal jeg gøre?"
INSTRUKTØR
Så lavede vi den. Vi ville gøre det sådan uanset hvad.
Og var nogen uenige i det,
skulle de ikke deltage.
Der var aldrig tvivl hos nogen
på produktionen om,
at det ville blive alt andet end det.
Min historie med showet er unik, for jeg havde set det.
Jeg så første gennemlæsning af The Hamilton Mixtape i Poughkeepsie.
Så jeg fik den sidste klapstol på allersidste række
for at se, hvad The Hamilton var. Første akt af Hamilton,
The Hamilton Mixtape.
Så jeg vidste, hvad jeg gik ind til, da de sendte mailen,
og jeg gjorde alt for at holde fast med næb og kløer.
Han måtte ikke udskifte mig, for jeg vidste...
Jeg vidste ikke, USA ville reagere sådan,
kun hvad jeg selv tænkte.
Det var det modigste, friskeste, mest velskrevne og spændende nogensinde.
Da vi så filmen på computeren forleden,
sagde min mand: "Husker du, du ikke ville aflægge prøve?"
Altså, det er sådan noget,
hvor jeg aldrig ville kunne gemme mig,
hvis jeg ikke var taget derhen og havde gjort forsøget.
Jeg tog til auditionen
og mødte Lin, Tommy og Alex Lacamoire og det kreative team,
og heldigvis ringede de, før jeg nåede hjem igen,
og sagde, jeg var med.
Og jeg holdt godt fast ligesom Leslie.
Det gør jeg stadig.
Jeg stod på scenen i In the Heights, da Lin...
Der var en scene,
hvor vores karakterer går ind i Usnavis kiosk,
og han sagde: "Jeg har mit næste projekt."
Jeg tænkte: "Skønt."
Så tænkte jeg: "Hvad skal jeg spille i den?"
Før jeg kunne nå at spørge,
havde vi nået midten af showet,
hvor vi skulle opføre nummeret "96.000".
Så samtalen blev ret... Den var meget kort.
Vi havde ikke, for vi havde...
Vi nåede ikke at fortsætte samtalen.
Tommy kom et par dage efter til et andet show før forestillingen:
"Hvad så, G-dubbs?"
Jeg var sådan: "Hvad? Øh, hvad?"
Han sagde: "George Washington. Lin fortalte dig om det."
Jeg sagde: "På en måde. Hvad skal jeg? Hvad vil du ... Hvad?"
Jeg anede ikke, hvad der foregik.
Jeg var også på scenen.
Vi spiller begge i bandet "Freestyle Love Supreme",
som optrådte i New Orleans, da Super Bowl var der.
Så vi rappede live på ESPN om sportsberømtheder,
og Tommy Kail kom hen og sagde:
"Lin arbejder på et nyt show. Et rapshow om Alexander Hamilton."
Jeg sagde: "Skrækkelig idé."
Han sagde: "Vil du komme til gennemlæsningen?"
Jeg sagde: "Betaler du mig?" Han sagde ja, så det gjorde jeg.
Jeg havde lige afsluttet et job som sanger på et krydstogtskib
i musicalen Saturday Night Fever.
Jeg gik til audition på et show, jeg ikke passede til.
Samme caster skulle caste Hamilton.
De sagde: "Du er forkert her,
men aflæg prøve på det, der kaldes Hamilton's Mixtape."
Jeg aflagde fire prøver på showet.
Og ja, så var det skønt.
Så castede de mig. Det var ret vildt.
Jeg var slet ikke inden for musicals.
Det hele var meget nyt for mig.
Jeg aflagde tre eller fire prøver,
og Alex Lacamoire
skrev bare Peggys replikker på en serviet
og lærte mig dem, da jeg blev kaldt tilbage anden gang.
Tommy bad mig komme til læsningen på akt to af Hamilton...
..."Hamilton Mixtape" dengang.
Det var første gang, jeg hørte musikken og arbejdede med dem.
Det var helt vildt.
Min første tanke med Hamilton var, at det var en immigranthistorie.
Historien fangede mig,
for det var en dreng fra Caribien,
som skrev sig til en uddannelse i en meget ung alder.
Det gjorde min far fra Puerto Rico som 18-årig.
Og er der noget, jeg ved, der er sandt,
så er det, at kommer man hertil,
må man knokle fire gange så hårdt for at nå halvt så langt.
Hamilton støder på præcis det.
Det var på den måde...
Den historie havde jeg aldrig...
Jeg husker intet om den fra historie i high school.
Den havde aldrig fanget mig før.
Men da Hamilton var immigranten blandt forfatningsfædrene,
gav det mig en indgangsvinkel.
Hvordan reagerede I på konceptet Hamilton?
Det var jo ulig noget andet, vi havde set på Broadway.
Det var musikken for mig.
At lytte til musikken. Sådan forstod jeg showet.
Den rørte mig så dybt,
og da jeg endnu ikke havde fået rollen som Hercules Mulligan,
sagde jeg til Tommy og Lin:
"Jeg har aldrig læst eller lavet sådan noget før,
så I skal bare vide, jeg er på, når I er klar.
Jeg er klar. Jeg vil det her."
Jeg var aldrig blevet så rørt over at lytte...
Jeg kendte ingen. Det var materialet, der fangede mig.
Da jeg kom med, altså, da jeg aflagde prøve,
lyttede jeg til Phillipas stemme.
Jeg hørte hende og Leslie synge "Wait For It".
Og det var fantastisk at blive castet
og så ... høre den i selve stykket.
Det er musikken. Det er showets puls.
Der er ingen dialog, kun musik.
Det vildt overraskende var nok,
at noget genialt kunne blive bedre.
Det er stadig overraskende.
Selv før jeg så filmen,
var jeg sådan ... Jeg sagde: "Jeg sænker mine forventninger.
Vi kan ikke antage, at fordi alt andet har været godt,
så er det her det også.
Det er ... Det er skørt, ikke?
Jeg sænker forventningerne og ser, hvad der sker, ikke?"
Og det begyndte med en slags... Det første...
Det første, jeg hørte, var Lins demo af "Satisfied".
Jeg tænkte: "Ja! Det er musikteater.
Det er virkelig musikteater.
Lige her og nu.
Musikken bør fortælle vores historie."
Og jeg ... Altså...
Blev det aldrig bedre end det,
var jeg blevet i fem, ti år eller sådan noget.
Det vilde er så, at det konstant blev bedre og bedre.
For mig går det helt tilbage til...
Altså, vi taler om udviklingstiden,
hvor vi arbejdede i workshops.
Jeg husker, vi opførte første akt.
Vi havde ikke tid til at gå til anden akt,
så vi gjorde det bare bag nodestativerne,
og selv der,
hvor vi bare sad og sagde ordene og sang ordene,
forandredes stemningen i lokalet.
Jeg tror, vi alle der var klar over,
specielt fordi vi hørte det i sin helhed...
Jeg tænkte i hvert fald: "Det her ... Det er magisk.
Jeg tror, det vil...
Der vil ske noget, som jeg først fatter bagefter."
Da vi sad der, og Lin ikke kunne finde en slutning...
Den slutning, han ønskede...
Nå ja. Det havde jeg glemt.
...og han skrev en hel rap, og den er a cappella.
Nemlig.
Det er i de øjeblikke, hvor man tænker...
Som du sagde, Renée:
"Det bliver bare ikke bedre. Det kan det ikke blive."
Men det blev det, ikke?
At være i øvelokalerne og se forandringerne,
og at det bare blev bedre, var...
Det er noget af det, jeg aldrig vil glemme.
Første gang, jeg så den,
var der øjeblikke som "My Shot", åbningsnummeret og "Satisfied",
der blæste mig omkuld,
men det, der gjorde mig til Hamilfan for evigt...
Jeg anede ikke ... Jeg sad ikke
og tænkte, jeg ville være med.
Men at se "The Story of Tonight"...
Jeg havde aldrig set fire farvede mænd på scenen
synge om venskab og broderskab.
For mig gjorde det hele forskellen.
Han viste os noget nyt.
Det giver mig gåsehud.
Tesen i denne historie
var altid USA's historie fortalt af nutidens USA.
Og farvede mennesker er landets fremtid.
De er nutiden og fremtiden,
og på et andet plan
var det altid en hip-hop-musical i mit hoved.
Var den blevet castet med kun hvide,
havde jeg kvajet mig.
Det var et helt bevidst valg.
Hvordan kan vi formidle en historie, der er blevet fortiet for så mange?
Så mange, vi holdt af, så mange, vi troede på,
og så mange, som vi ved havde noget, der skulle siges højt.
Det var ikke engang en diskussion.
Kun: "Showet er sådan.
Vil du være med i det, så tag det til dig."
Det gjorde vi så.
Det, vi ser i filmen, er på en måde USA's skabelsesberetning.
Alle disse personer, historiske personer, vi har hørt omtalt en lille smule,
spilles af en multietnisk skuespillergruppe,
hvor de fleste er brune.
Der er en implicit antagelse om,
at de rettigheder, der følger med det at være amerikaner,
bør gælde for alle amerikanere, ikke?
Ved at bruge brune mennesker centralt i historien, siger man...
Man siger faktisk: "Vi byggede også dette land."
Så hvis man ser filmen,
og man føler stolthed over det USA, man ser i filmen,
bør man blive inspireret til at handle
for at få det virkelige USA til at se sådan ud.
Vi tager de principper, som disse store tænkere støttede,
og bruger dem til at tænke over, hvad demokrati og republik er, ikke?
Og i stedet for at hænge fast i,
hvad vi historisk set har hængt fast i...
Altså, forfatningens fædre tænkte kun på deres eftermæle.
De tænkte på, hvordan de ville blive husket,
og de var meget...
Dem, der havde det sådan, var meget forsigtige med deres budskab.
Desværre har det historisk udvisket
den største og vigtigste del af det budskab.
Hvem det budskab gjaldt for.
Det handlede ikke om det bag flaget, men hvem der udgjorde flaget.
Hvem der faktisk bidrog til grundlæggelsen
og den daglige drift af dette eksperiment.
Historien er... Den amerikanske historie er sådan en,
hvor det hele er sandt på samme tid.
Men det handler om, hvem der får det sidste ord.
Eller det ord, der vil hænge ved.
De havde ikke styr på alt, og det fortæller historien.
Vi var ikke...
Det amerikanske eksperiment vil altid være det.
Hvornår gik det op for jer, at det var et popkulturelt fænomen?
Altså, hvad fik jer til at forstå, hvor stort det her var?
Jeg vidste, det her var noget helt særligt,
da vi offentliggjorde den anden forlængelse uden for Broadway.
Vi sagde, vi ville opføre musicalen maj måned ud.
The Public Theater sagde, at telefonsystemet brød sammen.
De sagde: "Vi har oplevet, at websiden gik ned,
men aldrig telefonsystemet."
Rygtet om showet blev spredt fra mund til mund.
Folk så det. Der var kun plads til 300 ad gangen.
Vi var der i månedsvis.
Da vi rykkede til Broadway, havde folk besluttet sig for,
hvordan de kunne låne fra pensionsopsparingen
eller droppe en ferie, ikke?
Ja.
For det var det, markedet gjorde.
Det var meget sært.
Men når man har lavet teater længe nok,
ved man, hvad der virker.
Og man ser i realtid, hvordan folk påvirkes af en oplevelse.
Og at vide, at...
At vide, at vi gjorde noget...
Folk undersøgte vores arbejde og samarbejde
i denne historiefortælling,
så man mærkede klart, at folk var meget begejstrede.
Og det var også...
Det er ret stort, når præsidenten
-ser sidste forestilling. -Nemlig...
...i første forpremerieuge.
-Så har man fået opmærksomhed. -Ja.
Jeg siger altid, at anden gang, vi mødte Obama-parret,
var den bedste aften.
Forstår du? Sådan: "Åh, I kommer igen?"
Ja. "Og I har jeres følge med jer."
Ja.
Jeg tænkte: "Kommer præsidenten?"
"To gange?"
"Skal han holde tale?"
For ikke at tale om alle, jeg har set på tv og alt muligt.
Alt fra atleter til alle mulige...
Så mange, der valgte at se vores show.
Jeg tænkte: "Hold op, det er vildt."
Det bemærkelsesværdige var også,
at når folk kom ind igen efter showet, særligt på Broadway,
blev scenen omdannet til en utrolig VIP-oplevelse, ikke?
Meryl Streep kom
og hang ud med os på scenen. Sådan: "Okay..."
Ja.
Vi mødte en masse andre skuespillere,
og det er sådan en oplevelse, hvor kunstnere åbner op, ikke?
Vi mødte Busta Rhymes første gang før Broadway.
Manner.
Han var sådan... Altså, det... Han er Bust, ikke?
Det er ham, vi alle kender og elsker gennem hans musik.
Han kom og var sådan: "Yo, jeg går i studiet og skriver.
Jeg må gøre mere. Jeg gør ikke nok.
Jeg må skrive mere. Jeg må gøre mere."
At høre en, der klart er en legende,
som altid har været produktiv på så mange niveauer,
sige, at det var det, han fik ud af showet,
men han blev et par timer og hang ud med os, ikke?
Han holdt nærmest hof.
Han ville tale om hvert sekund af showet og hvordan...
-Ja. -"Det var vildt, da du..."
Forstår du? Han sad så også på forreste række
med en højrød bluse
og et ton halskæder på.
I pausen gik folk hen til ham og sagde:
"Du kan få et bedre sæde. Det er ikke det bedste sæde."
Han sagde: "Næh, jeg vil være med. Jeg vil sidde her."
Og han kom igen mange gange,
og vi tog på The Library Bar og hang ud.
Bust kom tit til showet.
Han så det ikke. Han kom for at hænge ud.
HVOR PERFEKT SKAL EN SORT KVINDE VÆRE FOR AT BLIVE BEGRÆDT?
Hvad med dig, Oak?
Helt sikkert Dave Chappelle.
Han har altid været mit idol, og det var perfekt at møde ham.
At kunne sige til ham: "Det har rørt mig,
at du fortsat oplyser folk via din kunst,
og at du aldrig går på kompromis med dine holdninger.
At du altid prøver at flytte dit folk, de sorte,
videre i deres tanker via din kunst."
Han er så engageret i alt.
Han siger konsekvent:
"Jeg vil bruge min platform og min kunst til at tale om ting,
som folk skal høre, men som ingen taler om,
og jeg gør det på en grim, men nødvendig måde."
At han så vores show, vores optræden, min optræden,
og sagde, det rørte ham, det slog benene væk under mig.
Ja. Der er nok mange
som Busta og Dave Chappelle,
som vi voksede op med at høre eller se
i vores mest formative år,
og at de kom til showet
og ikke blot så det og roste det,
men også talte med os bagefter
som ligemænd,
som folk i samme samfund, det var helt vildt.
At føle sig knyttet til dem på den måde,
for som børn eller unge
føler man sig så distanceret fra dem, der inspirerer en.
Jeg tror, det var magisk for mange af os
at vores helte kom og sagde, at de blev rørt,
og at vi var deres helte.
Hvad så? Jeg er Justin Tinsley fra theundefeated.com,
og jeg vil fortælle jer, hvordan The Hamilton Mixtape
fuldendte sin cirkel.
Se sådan her på det:
Hamilton er det største popkulturelle fænomen.
Ikke alene lå albummet nummer et i landet,
hvilket betyder succes i musikbranchen,
det genoplivede også kassettebåndsindustrien i 2017.
Salget steg med 35 %...
SE HELE ARTIKLEN PÅ UNDEFEATED.COM
...og The Hamilton Mixtape var en stor del af årsagen.
STOP RACISME
Nu, hvor der sker en ny vækkelse,
hvad håber I så, folk tager med sig fra showet?
I forhold til de samtaler, der foregår i verden
og særligt i USA
om systematisk racisme, der har fundet sted siden grundlæggelsen,
har vi en historie, der handler om vores grundlæggelse...
Det er meget interessant.
Sjovt. En anden journalist spurgte:
"Hvordan har Hamilton ændret sig fra Obama-tiden til Trump-tiden?"
Svaret er, at det har den ikke.
Er der noget virkelig politisk ved showet,
så er det, at de kampe
og de paradokser, der var dengang, stadig findes.
Vi kæmper de samme kampe, og det handler om alt
fra arvesynden i slaveriet til våbenkontrol.
Alle i vores show dør på grund af våben,
undtagen George Washington.
Så meget fra dengang findes også nu,
og jeg prøvede at skrive om det på en måde,
som gør det så nærværende som muligt, det rammer bare forskelligt.
Det, der eksisterede i showet,
historierne om slaveriet og det, de gjorde,
og de var alle medskyldige, og hvad de ikke gjorde,
rammer nok anderledes nu end i 2015.
Men showet er uændret, og det bliver spænd...
Det har været utroligt at se teksterne fra showet dukke op
i Black Lives Matter-demonstrationer over hele landet.
At se "History has its eyes on you" og "Tomorrow there'll be more of us"
og folk, der bruger revolutionssproget i en anden revolution,
det har været hjertevarmende og overvældende.
Samtalen...
...har udviklet sig.
Altså, vi er et andet sted i samtalen,
end vi nogensinde har været.
Min måde at hylde en af vores faldne brødre på var,
at jeg dedikerede min sidste optræden i Hamilton til Philando Castile.
Det er fire år siden.
Og nu ser vi så lynchningen af George Floyd.
Mordet på ham fik folk til at gå på gaden.
VI KAN IKKE TRÆKKE VEJRET
Jeg håber stadig på, at vi kan få styr på det her.
At vi kan ... At vi kan rette op på det.
Men første skridt var...
Første skridt var at være ærlige om, hvordan vi kom hertil.
Første skridt er at tale om... tale om det traume
være ærlige omkring systematisk racisme
og den mest voldelige del af racismen,
som findes hos politiet rundt om i landet.
Det er den mest voldelige del af det.
Vi må tale om det. Det taler vi om.
Det er vel bedre sent end aldrig.
Jeg inspireres af styrkelse.
Jeg føler, at...
Nogen sagde til mig, da jeg spillede i Hamilton:
"Man er utroligt stærk, hvis man ved, man er det."
Ellers kan man have nok så meget styrke,
man har alligevel ingen.
Og det viser...
Showet viser, at man kan blive stærk
blot ved konstant at spørge sig selv:
"Hvorfor lider så mange?
Hvorfor dør så mange, men jeg lever stadig?
Hvad skal jeg bruge min tid på?
Hvad skal jeg bruge min tid på, når jeg intet har?"
Den slags ... Konstant at spørge:
"Hvad kan jeg gøre med den tid, som jeg har fået af en grund?
Hvad kan jeg gøre? Jeg har intet. Jeg har ing..."
At stille det spørgsmål
og have modet til at svare på det er det, jeg ønsker, de unge
og vi alle tager med os fra det her.
Tag i det mindste det. Vi behøver det. Vi behøver dem.
Vi behøver dem virkelig, så jeg beder til, at nogle af ordene
og noget af pointen slår rod i deres hjerter,
i deres psyke, i deres ord, og at det bliver...
Med deres egne ord, ikke? Og at det leder os i revolutionen.
Hvad med dig, Phillipa?
Jeg håber og ønsker,
folk virkelig mærker nødvendigheden af
at deltage som borgere.
Igennem vores arbejde, og for os igennem kunsten,
men også gennem vores aktivisme,
og hvad det betyder at stille op og bruge sin stemme,
hvad enten man er politiker,
om man forsøger at ændre loven
eller bare ønsker at sikre sig,
at folk bliver vælgerregistreret og stemmer.
Jeg håber, det inspirerer folk
til ikke blot at føle sig forpligtet til at deltage,
men også at føle engagement og ønske om at efterlade sig noget,
at være en del af noget større, at bidrage med noget.
At vi er nået hertil
på grund af en masse utrolige ting
og en masse fejl, vi har,
og at konfrontere vores fejl og sige:
"Jeg vælger at tage fat i det og deltage aktivt."
er den tankegang, jeg tror, vi behøver.
Helt ærligt, Pips, så ... Som dig...
Den måde, du udtrykker den begejstring, folk føler ved at engagere sig,
åbner mine øjne for det.
Jeg har været meget oprevet over det, der sker i verden,
som mange andre er, og nogle i den situation
overser det spændende ved forandring.
Af og til er der pres for forandring. Man mærker:
"Jeg må ændre mig. Hvordan gør jeg det?"
Men begejstringen kommer med forandringen.
Så tak, Pips, fordi du fremhæver det for mig personligt også.
Det er meget spændende at se de unge mænd,
der begejstret stiller sig op på kasser
og taler om love, de finder uretfærdige.
Som begejstret tager hjem og undersøger,
hvordan de kan ændre det, der er forkert.
Den begejstring, personerne har, er virkelig noget, man kan tage med sig.
Folk kan tage det med sig ud på gaderne,
at selv om man lider, kan man stadig have glæder,
som kan anspore en til at deltage i den forandring, man ønsker.
Jeg ved, at man kan miste overblikket,
så tak for de ord, Pips.
Jeg har været til demonstrationer,
og det har været opmuntrende at se folk med alle hudfarver,
mænd, kvinder, forskellige... transpersoner... alle mulige hudfarver,
der stod sammen om det samme budskab:
Black Lives Matter.
Mine bedste... Min bedstemor var borgerrettighedsforkæmper,
og jeg kendte mere til mit ophav,
før jeg fyldte fem år, end de fleste collegeelever.
Hun gjorde meget ud af, at jeg skulle vide, hvem jeg var.
Med det mener jeg, at hun gav mig så meget,
men det, jeg altid siger, er,
at hun lærte mig at drømme, og det er jeg levende bevis på,
men hun kunne aldrig have forestillet sig,
at jeg ville få den ære at stå foran
den første sorte præsident i USA.
Hun arbejdede virkelig for det øjeblik.
Jeg tænker konstant på de unge,
hvad angår showet og dets indflydelse.
Mange af de følgere, jeg har fået fra showet,
er særligt unge kvinder, unge piger.
Og at se styrken i det søsterfællesskab,
at se den kærlighed,
kvinder føler til hinanden, og at de støtter hinanden,
at se dem kæmpe for en revolution,
at se ... at se al den styrke
i de smukke og talentfulde og forskellige skuespillere,
det er bare... Det skal de unge tage med sig
og lade sig inspirere af til at gøre noget.
Ja, og i showets format på Broadway
kan man kun nå et vist udsnit af befolkningen,
men med filmversionen kan man nå et meget bredere publikum.
Hvilken betydning tror I, det får?
Noget af det, vi ønskede at gøre med filmen,
var at hylde kærligheden til teater.
For at gøre det, skal historien være der,
hvor den bør være, nemlig på teateret.
Det var intentionen.
Lin skrev showet, så det kunne opføres for et publikum,
hvor alle er i samme lokale.
Jeg tror, at på dette tidspunkt,
hvor teateret nok ikke kommer tilbage i lang tid,
er det en påmindelse om, hvor vigtigt teateret kan være...
Jeg er taknemlig for, at vi har den mulighed.
Muligheden for at levere det.
Da pandemien ramte,
og der pludselig ikke var nogen teatre,
ingen Broadway, ingen omrejsende forestillinger,
ingen koncerter,
det gav os mulighed for at fremrykke det her 15 måneder,
så alle, der savner oplevelsen af at forsamles,
kan sidde i mørket med fremmede
og se en historie, som det er sket til alle tider,
siden mennesket sad ved bålet.
Dette er nutidens bål.
Vi ville gøre det på en måde, der gjorde det tilgængeligt for flere.
Teateret er for dyrt. Der er for få teatre
og for få sæder til alle, der vil deltage.
Sender man noget ud sådan her, giver man folk noget,
de måske har ønsket, men ikke haft adgang til.
Og igen, flere skal kunne opleve det.
Det, jeg slet ikke kan fatte, er helt ærligt,
at vi serverer det, som var vi en restaurant normalt.
Vi serverer det for 1.300 på en aften,
og flere ser nok Hamilton den 3., 4. og 5. juli
end sammenlagt i de sidste fem år.
Det fatter jeg slet ikke.
Vi håber, at det fortsat...
...påvirker nye mennesker.
Showet har været mange steder,
men der er folk, der ikke har haft adgang,
og vi er glade for muligheden for,
du ved,
at det sorte samfund kan tage det til sig.
Folk, der ikke tager til New York for at se teater normalt.
Folk ... Du ved, at nå bredere ud,
end når showet kommer til byen, og man har råd til billetten.
Vi mener virkelig, at der er en velsignelse
for alle i det her, til alle tider,
og vi er spændte på, hvad det kan betyde,
når det kommer på tv i ens hjem.
Vi er så glade for at kunne give folk en teateroplevelse på den måde.
Det er også en påmindelse til folk, der har
kæmpet for forandring i mange år.
Forhåbentlig kan det blive noget, de kan ty til
eller vende tilbage til, som kan genantænde ilden i dem
nu og da, når batteriet er fladt.
Tak, Lin, Tommy, Renée, Leslie,
Daveed, Jasmine, Chris, Phillipa, Anthony og Oak.
Og husk at streame den Tony-prisvindende musical, Hamilton,
kun på Disney+.
Tak, fordi I så med på Zoom, hvor det hele skete.