Lempilaulu, ja miksi?
Downloaded from YTS.MX
Se muuttuu joka katsomiskerralla.
Pidin niistä, joissa en laula.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Pidin...
Arvasin, että hän sanoo noin.
Kaikki ne, joissa Lin ei ole.
Hei ja tervetuloa "The Undefeated Presents Hamilton In-Depthin" pariin.
Olen juontajanne Kelley Carter.
Seuraamme liittyvät -
menestysmusikaali Hamiltonin yhdeksän tähteä -
sekä ohjaaja Thomas Kail.
Harva Broadway-esitys on vaikuttanut yhteiskuntaan yhtä paljon.
Hamilton kertoo yhdestä Amerikan perustajaisästä -
Alexander Hamiltonista -
hip-hop-musiikin tahtiin.
Valtavasta suosiosta huolimatta -
musikaalin alku oli vaatimaton,
varsinkin kun idea esiteltiin alkuperäisille näyttelijöille.
SÄVELTÄJÄ/SANOITTAJA TUOTTAJA/PÄÄOSA
Halusimme ottaa tämän tarinan tavallaan haltuumme.
Halusimme päästä musiikkiteatterin maailmaan -
edustamalla meitä -
ja tiedostamalla, mitä merkitsee kertoa tarina näistä ihmisistä.
He loivat valtion, jolla on vikansa mutta myös ihanteita,
joita emme ole saavuttaneet parinsadan vuoden aikana.
Lin sanoi: "Minulla on idea."
Kysyin, miten voin auttaa.
OHJAAJA
Aioimme tehdä sen tavallamme.
Jos joku ei hyväksynyt sitä,
hän sai jäädä pois.
Kukaan mukana olijoista -
tuottajista lähtien -
ei kyseenalaistanut hanketta.
Tarinani on erilainen, sillä olin jo nähnyt esityksen.
Olin nähnyt The Hamilton Mixtapen läpiluvun Poughkeepsiessä.
Sain viimeisen retkituolin viimeiseltä riviltä -
ja näin Hamiltonin ensimmäisen näytöksen,
joka oli The Hamilton Mixtape.
Tiesin, mitä kutsu koski, kun hän lähetti sähköpostia.
Päätin tehdä kaikkeni saadakseni roolin.
En halunnut muita tilalleni, sillä tiesin...
En tiennyt, mitä muut tunsivat,
mutta tiesin oman reaktioni.
Se oli rohkein, raikkain, kirjallisin ja jännittävin näkemäni tarina.
Katsoimme elokuvaa äskettäin tietokoneeltamme,
ja mieheni sanoi: "Muistatko, ettet halunnut hakea roolia?"
Se oli niitä asioita.
Mihin voisin piiloutua,
jos en olisi yrittänyt saada roolia?
Menin sinne -
ja tapasin Linin, Tommyn, Alex Lacamoiren ja koko ryhmän.
He soittivat ennen kuin pääsin kotiin -
ja kertoivat, että pääsen työpajaan.
Pidin roolistani kiinni.
Pidän edelleenkin.
Olin esiintymässä In the Heightsissa, kun Lin...
Siinä on kohta,
missä hahmot ovat Usnavin kaupassa.
Lin sanoi: "Tiedän seuraavan näytelmäni."
Sanoin: "Hienoa."
Mietin heti, minkä roolin minä saan.
Ennen kuin ehdin kysyä,
meidän oli aika esittää -
kappale "96 000".
Keskustelumme oli lyhyt.
Me emme olleet...
Emme ehtineet jatkaa keskustelua.
Tommy tuli luokseni muutama päivä sen jälkeen ja kysyi,
mikä on meininki.
Kysyin, että mitä ihmettä.
Hän sanoi: "George Washington. Lin kertoi sinulle."
Sanoin: "Tavallaan. Mitä esitän? Entä sinä? Mitä?"
En tiennyt, mistä oli kyse.
Minäkin esiinnyin.
Bändimme "Freestyle Love Supreme" -
esiintyi New Orleansissa Super Bowlin aikaan.
Esitimme ESPN:ssä rap-biisejä urheilutähdistä,
kun Tommy Kail tuli sanomaan:
"Lin tekee uutta rap-näytelmää Alexander Hamiltonista."
Sanoin ideaa surkeaksi.
Hän kysyi: "Haluatko osallistua läpilukuun?"
Kysyin, saisinko siitä palkkaa. Hän suostui, ja menin sinne.
Olin ollut laulamassa risteilyllä.
Esiinnyin Lauantai-illan huumassa.
Hain roolia, joka ei sopinut minulle.
Sama roolittaja valitsi esiintyjät Hamiltoniin.
Hän sanoi: "Et sovi tähän,
mutta tule Hamilton Mixtapeen."
Koe-esiinnyin neljä kertaa.
Ja sitten se oli mahtavaa.
He valitsivat minut. Hullua.
En ollut musiikkiteatterin maailmassa.
Se kaikki oli minulle uutta.
Koe-esiinnyin kolme neljä kertaa.
Alex Lacamoire -
kirjoitti Peggyn vuorosanat paperinenäliinalle -
ja opetti ne minulle, kun palasin näyttäytymään toista kertaa.
Tommy oli kutsunut minut toisen näytöksen läpilukuun.
Se oli silloin Hamilton Mixtape.
Kuulin musiikin ja tein töitä heidän kanssaan ensimmäistä kertaa.
Se oli suurenmoista.
Ajattelin Hamiltonia ensin maahanmuuttajan tarinana.
Tarina jäi mieleeni sen takia,
että hän varttui Karibianmerellä -
ja hankkiutui opiskelemaan hyvin nuorena,
kuten puertoricolainen isäni teki 18-vuotiaana.
Ja eräs asia on totta.
Jos tänne tulee jostain muualta,
pitää tehdä nelinkertainen määrä töitä pärjätäkseen jotenkin.
Hamilton koki sen juuri niin.
Se oli tapa, jolla...
Voin lähestyä tätä tarinaa siten.
En muista historiantunneilta mitään.
Tarina ei kiinnostanut silloin.
Hamilton oli ensimmäinen maahanmuuttaja perustajaisien joukossa.
Se auttoi tajuamaan tämän.
Mitä mieltä olitte Hamilton-ideasta?
Se oli täysin uudenlaista Broadwaylla.
Keskityin musiikkiin.
Kuuntelin musiikkia. Ajattelin tätä sitä kautta.
Se kosketti minua.
Jossain vaiheessa minua ei ajateltu Herculesin rooliin,
ja sanoin Tommylle ja Linille:
"En ole ennen lukenut tällaista,
joten haluan mukaan, kun saatte tämän valmiiksi.
Haluan tehdä tämän."
Mikään ei ole koskettanut minua niin.
Ja se on pelkästään tekstin ansiota.
Kun tulin mukaan tai siis koe-esiinnyin,
kuuntelin Philippan ääntä.
Sain kuulla, kun hän laulaa ja Leslie esittää "Wait For Itin".
Oli suurenmoista tulla valituksi rooliin -
ja kuulla laulut kunnolla.
Musiikki on näytelmän ydin.
Vuorosanoja ei ole. Musiikkia vain.
On aivan huikeaa,
että nerokas juttu voi muuttua vielä paremmaksi.
Se yllättää yhä.
Ennen tätä elokuvaammekin -
sanoin heille: "Yritän hillitä odotuksiani.
Vaikka kaikki muu on ollut upeaa, emme voi olettaa,
että tämäkin on.
Sehän on hullua.
Hillitsen odotuksiani ja seuraan, miten käy."
Se alkoi tavallaan siitä ensimmäisestä...
Kuulin ensin Linin demoesityksen "Satisfiedista".
Ajattelin: "Kyllä, tämä on musiikkiteatteria.
Tämä on juuri sitä.
Tämä on nykyaikaa.
Tämän musiikin pitää kertoa tarinamme."
Ja minä vain...
Jos se ei olisi parantunut,
olisin pysynyt mukana vaikka kymmenen vuotta."
Mutta hullua kyllä, se muuttui aina vain paremmaksi.
Minusta se on...
Puhuimme kehittelyvaiheesta,
kun pidimme työpajoja.
Muistan, kun saimme ensimmäisen näytöksen kokoon.
Emme ehtineet työstää toista,
joten päätimme tehdä sen pelkkien nuottien kera.
Ja jo silloin,
vaikka vain istuimme siinä ja lauloimme sanoja,
huoneen tunnelma muuttui.
Taisimme kaikki tajuta silloin,
kun kuulimme sen kokonaan...
Minä ainakin ajattelin: "Tämä on satumaista.
Ja tämä taitaa...
Jotakin on tapahtumassa, ja voin käsitellä sitä vasta myöhemmin."
Olimme siellä, eikä Lin löytänyt lopetusta...
Haluamaansa loppua.
Ai niin. Unohdin.
Hän sävelsi rap-musiikkia a cappella -versiona.
Niin.
Ja niinä hetkinä voin vain ajatella siten,
kuten sanoit, Renée.
"Tämä ei voi muuttua enää paremmaksi."
Ja se oli parempi.
Sain olla harjoitteluissa ja nähdä sen muuttuvan -
entistä paremmaksi.
Se on niitä asioita, joita en unohda ikinä.
Kun näin sen ensimmäistä kertaa,
siinä oli lauluja kuten "My Shot", aloituskappale tai "Satisfied",
jotka ällistyttivät minua.
Mutta minusta tuli elinikäinen fani, kun näin...
En tiennyt katsomossa istuessani,
että saan siitä roolin.
Kun näin "The Story of Tonightin"...
En ollut koskaan nähnyt neljää värillistä miestä näyttämöllä -
laulamassa ystävyydestä ja toveruudesta.
Se hetki oli minulle mullistava.
Hän näytti meille jotain uutta.
Se värisyttää vieläkin.
Tarinan teema -
on kertomus menneestä Amerikasta nykyisen Amerikan kertomana.
Värilliset ovat tämän maan tulevaisuus,
nykyhetki ja tulevaisuus.
Tavallaan toisella tasolla -
ajattelin tätä aina hip-hop-musikaalina.
Jos näyttelijät olisivat valkoisia,
eikö se olisi ollut virhe?
Valinta oli tietoinen.
Miten pääsemme paremmin käsiksi tähän piilotettuun tarinaan?
Ihmisillä, joista välitimme, joihin uskomme -
ja joita tunnemme, oli tarina, joka pitää kuulla.
Siitä ei edes keskusteltu.
"Esitys on tällainen.
Hyväksykää se, jos haluatte mukaan."
Ja se hyväksyttiin.
Näemme tässä elokuvassa Amerikan syntyvaiheen.
Nämä historialliset hahmot, joista olemme kuulleet jotain,
esitetään monietnisen näyttelijäkaartin roolittamina.
Enimmäkseen värillisten.
Ja silloinhan siinä oletetaan,
että amerikkalaisuuteen liittyvien oikeuksien -
tulisi kuulua kaikille amerikkalaisille.
Kun värilliset laitetaan tarinan keskiöön,
silloin sanotaan: "Mekin rakensimme tätä maata."
Jos tätä elokuvaa katsoessa -
tuntee olevansa ylpeä siinä näkyvästä Amerikasta,
silloin pitää innoittua -
tekemään Amerikasta sellainen oikeastikin.
Käytämme suurten ajattelijoiden kannattamia periaatteita -
ylentämään demokratian tai tasavallan ideaa.
Emme takerru niihin asioihin,
joihin olemme yleensä jumittuneet.
Perustajaisät ajattelivat etenkin jälkipolvia.
Heille oli tärkeää, mistä heidät muistettaisiin -
ja miten...
Sen takia heidän sanomansa laadittiin huolella.
Ikävä kyllä historiallisesti on usein unohdettu -
sen sanoman olennaisin osa:
se, ketä sanoman piti edustaa.
Ei ollut kyse hallitsijoista lipun takana vaan kansalaisista,
jotka antoivat panoksensa valtion perustamiselle -
ja jokapäiväiselle uurastukselle sen parissa.
Amerikan tarina on yksi niitä,
joissa kaikki asiat ovat totta yhtäaikaisesti.
Mutta se ratkaisee, kuka saa julkaista viimeisen sanan.
Tai sanan, joka jää historiankirjoihin.
Asia ei ole vielä selvä. Sanomme tarinassa niin.
Me emme...
Amerikkalainen kokeilu on sitä aina.
Milloin tajusitte, että tästä tulee todellinen popkulttuurin ilmiö?
Mikä hetki sai ymmärtämään tämän ilmiön laajuuden?
Tiesin tämän olevan jotain täysin uutta,
kun jatkoimme esityksiä toista kertaa pienessä teatterissa.
Ilmoitimme jatkavamme toukokuun loppuun.
Public-teatterista kerrottiin, että puhelimet menivät tukkoon.
"Nettisivumme ovat kaatuneet aiemminkin,
mutta eivät puhelinlinjamme."
Sana esityksestä kiiri kaikkialle.
Publiciin mahtui 300 henkeä kerrallaan.
Esitys jatkui kuukausia.
Kun siirryimme Broadwaylle, ihmiset olivat päättäneet -
käyttää lippuihin vaikka eläkesäästönsä.
Tai jättää loman väliin ostaakseen lippuja.
Niin.
Lippujen kysyntä aiheutti sen.
Se oli kummallinen juttu.
Kun teatterissa toimii tarpeeksi kauan,
voi nähdä, mikä toimii.
Siellä saa nähdä, miten esitys voi koskettaa katsojia.
Kun tietää...
Kun tiedämme tekevämme jotain...
Ihmiset tutkailivat yhdessä tekemäämme työtä -
tämän tarinan parissa,
ja näimme heidän innostuksensa.
Ja myös...
On melkoista, kun presidentti tulee katsomaan -
-viimeistä esitystä... -Niin.
...ensimmäisellä ennakkonäytösviikolla.
Silloin tietää herättäneensä huomiota.
Kun tapasimme Obamat toista kertaa,
se oli paras ilta.
Tiedäthän? "Ai, te tulitte uudestaan."
"Otitte kaveritkin mukaan."
Niin.
Kysyin: "Onko presidentti täällä?"
"Kahdestiko?"
"Pitääkö hän puheen?"
Saati sitten kaikki ne, jotka olin nähnyt tv:ssä tai jossain.
Urheilijoita ja...
He kaikki tulivat katsomaan esitystämme.
Ajattelin: "Tämä on hullua."
Sekin kertoo jotain,
että esityksen jälkeen luoksemme tuli väkeä varsinkin Broadwaylla.
Näyttämöstä tuli kuin huikea lämpiö.
Meryl Streep kävi luonamme -
ja hengaili näyttämöllä seurassamme. Selvä juttu.
Niin.
Tapasimme taiteilijoita.
Esitys oli kokemus, joka sai taiteilijat avautumaan.
Muistan, kun Busta Rhymes tuli käymään ensimmäistä kertaa.
Voi äly.
Hän sanoi... No, hän on Bust.
Me kaikki tiedämme hänet ja pidämme hänen musiikistaan.
Hän tuli sanomaan: "Minun pitää lähteä studioon kirjoittamaan.
En tee tarpeeksi.
Haluan saavuttaa työlläni jotain."
Sen sanoo mies, joka on legenda -
ja tehnyt vaikka mitä monella eri tasolla.
Esityksemme sai hänet ajattelemaan niin.
Hän jäi silti seuraamme reiluksi tunniksi.
Hän jäi alakertaan -
ja kertoi, miten hän piti esityksen jokaisesta hetkestä.
- Niin. - "Oli hullua, kun sinä..."
Hän istui katsomossa eturivillä -
punaisessa paidassa -
ja kaulassaan kaikki mahdolliset kultaketjut.
Väliajalla ihmiset kävivät hänen luonaan.
"Voimme siirtää sinut paremmalle paikalle."
Hän sanoi vain: "Ei kiitos, haluan uppoutua tarinaan."
Hän kävi siellä monta kertaa,
ja tapasimme The Library Barissa.
Bust tuli paikalle useasti.
Hän ei katsonut esitystä, vaan tuli sen jälkeen.
Entä sinä, Oak?
Hurjin tyyppi oli Dave Chappelle.
Hän on idolini, ja oli mahtavaa tavata hänet.
Sain sanoa: "Olet koskettanut minua -
valistamalla ihmisiä taiteesi avulla.
Et uhraa omia periaatteitasi -
ja yrität kannustaa omiasi, mustaihoisia,
taiteesi avulla."
Hän on tuottelias.
Hän sanoo jatkuvasti:
"Käytän taidettani ja puhun asioista,
joista ihmisten täytyy kuulla,
karulla mutta tarpeellisella tavalla."
Hän näki esityksemme ja roolisuorituksemme -
ja sanoi niiden liikuttaneen häntä. Se oli mieletöntä.
On monia ihmisiä,
kuten Busta ja Dave Chappelle,
joita me kuuntelimme tai katselimme -
elämämme tärkeissä vaiheissa.
Ja nyt he tulivat -
katsomaan esitystämme ja kehumaan sitä -
ja saapuivat esityksen jälkeen -
keskustelemaan kanssamme tasavertaisina ihmisinä.
Saman yhteisön jäseninä. Se oli järisyttävä kokemus.
Saimme tuntea yhteyttä heihin,
vaikka he nuoruudessamme -
tuntuivatkin etäisiltä inspiraation lähteiltä.
Se oli monelle meistä taianomaista.
Sankarimme sanoivat liikuttuneensa -
ja kutsuivat meitä sankareikseen.
Moi. Olen Justin Tinsley theundefeated.comista.
Kerron siitä, miten The Hamilton Mixtape -
täydensi Hamilton-kokemuksen.
Miettikää sitä näin.
Hamilton-näytelmä on popkulttuurin kovin juttu.
Se oli maan myydyin levy,
mikä on sinänsä jo menestyksen mitta.
Sen myötä C-kasettien käyttö kasvoi vuonna 2017 -
35 prosentilla.
KOKO JUTTU UNDEFEATED.COMISSA
Se oli The Hamilton Mixtapen ansiota.
RASISMI SEIS
Nyt on heräämisen aika.
Mitä toivotte katsojien saavan esityksestä?
Koko maailma keskustelee,
ja varsinkin Yhdysvallat,
järjestelmällisestä rasismista, jota on ollut alusta asti.
Sitten ilmestyy tämä valtion perustamista koskeva tarina.
Se on mielenkiintoista.
Eräs toimittaja kysyi:
"Miten Hamilton muuttui Trumpin kauden alettua?"
Eihän se ole muuttunut.
Ja jos esityksessä yleensäkään on jotain poliittista,
niin se, että ne taistelut -
ja ristiriidat ovat olemassa yhä edelleen.
Käymme samoja kiistoja läpi -
orjuudesta aina asevalvontaan asti.
Tarinan henkilöt kuolevat aseiden takia.
Paitsi George Washington.
Monet sen ajan ongelmista ovat yhä olemassa.
Yritin kirjoittaa ne -
mahdollisimman ajankohtaisiksi. Reaktio on nyt erilainen.
Esityksen sisältämät jutut,
tarinat orjuudesta, heidän teoistaan -
ja osuudestaan kaikessa,
tuntuvat nyt erilaisilta kuin vuonna 2015.
Mutta itse esitys ei ole muuttunut.
On ollut hienoa nähdä laulujemme sanoja -
Black Lives Matter -mielenosoituksissa.
"History has its eyes on you." "Tomorrow there'll be more of us."
Ihmiset löytävät kumoukselliset sanat tässä toisessa vallankumouksessa.
Se on koskettavaa ja vaikuttavaa.
Se, että keskustelu -
on edistynyt.
Olemme eri kohdassa tätä keskustelua -
kuin koskaan aiemmin.
Osoitin eräälle kaatuneelle veljellemme kunnioitusta pienellä eleellä.
Omistin viimeisen Hamilton-esitykseni Philando Castilelle.
Siitä on neljä vuotta.
Veli George Floydin lynkkauksen, hänen murhansa, jälkeen -
ihmiset osoittavat mieltä kaduilla.
EMME SAA HENKEÄ
Toivon yhä, että saamme asiat korjattua.
Että saamme kaiken kuntoon.
Ensimmäiseksi meidän piti -
olla rehellisiä tähän johtaneista syistä.
Ensin meidän pitää puhua tästä traumasta -
ja puhua järjestelmällisestä rasismista -
ja sen väkivaltaisimmasta tahosta,
poliisista ympäri tätä maata.
Se on väkivaltaisin taho.
Siitä pitää puhua. Ja me puhumme siitä.
Parempi myöhään kuin ei milloinkaan.
Voimaannuttaminen innoittaa minua.
Minusta tuntuu...
Joku sanoi minulle Hamilton-esitysten aikana näin:
"Ihminen on todella voimakas, jos hän tietää sen."
Voimaa ei ole, jos hän ei tiedä siitä.
Silloin ei ole voimaa.
Ja tämä näyttää...
Tarinassa päähenkilö muuttuu vahvaksi,
sillä hän toistaa tätä kysymystä:
"Miksi ympärilläni on kärsimystä?
Miksi muut kuolevat, minä en?
Mitä minun pitää tehdä?
Mitä voin tehdä tällä ajalla?"
Sen kysymyksen toistuminen:
"Mitä voin tehdä, sillä sain aikaa jostain syystä?
Mitä voin tehdä? Eihän minulla ole mitään."
Sen kysyminen -
ja vastaamisen rohkeus ovat asioita, jotka haluan nuorten -
ja meidän kaikkien saavan tästä tarinasta.
Ottakaa edes se haltuun. Me tarvitsemme sitä ja heitä.
Siksi rukoilen, että juuri sellaiset sanat -
ja sen herättämät tunteet juurtuvat heidän sydämeensä,
mieleensä ja suuhunsa ja muuttuvat -
heidän omiksi sanoikseen. Se johtaa meitä tässä vallankumouksessa.
Entä sinä, Phillipa?
Minä toivon ja haluan,
että ihmiset tuntevat tarvetta -
osallistua asioihin kansalaisina.
Työnsä kautta, kuten me teemme taiteemme kautta.
Sekä aktivismin keinoin.
Mitä tarkoittaa, kun osallistuu ja käyttää ääntään?
Olipa kyse vaaleista,
lakien muuttamisesta -
tai sen varmistamisesta,
että rekisteröityy äänestäjäksi ja äänestää.
Toivon sen innoittavan -
ihmisiä tuntemaan velvollisuutensa, osallistumaan -
ja innostumaan niin, että he haluavat jättää jälkensä asioihin.
He haluavat kuulua johonkin itseään suurempaan ja osallistua.
Olemme nyt tässä monestakin syystä:
suurenmoisten asioiden takia -
ja puutteidemme vuoksi.
Voimme tutkia puutteitamme ja sanoa:
"Aion selvittää sen ja osallistua toimintaan aktiivisesti."
Tarvitsemme sellaista asennetta.
Totta puhuen, Pips...
Kerrot innostuksesta, jolla ihmiset osallistuvat.
Avasit silmäni.
Olen ollut järkyttynyt, surullinen ja vihainen -
monen muun lailla, ja silloin joillekin käy niin,
että he unohtavat innostuksen ja muutoksen.
Joskus muutos stressaa.
"Minun on pakko muuttua. Miten?"
Innostus syntyy silti muutoksesta.
Kiitos, Pips, että painotit juuri sitä.
On innostavaa nähdä nuorukaisia -
puhumassa julkisesti -
epäoikeudenmukaisista laista.
He selvittävät innokkaasti tapoja -
hallituksen muuttamiseen ja tukemiseen.
Heidän innostuksensa on mielestäni huikea lopputulos.
Ihmiset tietävät nyt,
että vaikka tilanne tuntuu pahalta, on myös iloa,
joka voi auttaa saamaan muutoksen aikaan.
Minulla on taipumus unohtaa se,
joten kiitos sanoistasi, Pips.
Olen osallistunut mielenosoituksiin.
On rohkaisevaa nähdä erivärisiä ihmisiä,
miehiä, naisia, kaikkia. Erilaisia ihonvärejä -
seisomassa yhdessä ja kertomassa yhteisen viestinsä:
mustien elämällä on väliä.
Isovanhemmistani varsinkin isoäitini toimi kansalaisoikeusliikkeessä.
Tiesin taustastani enemmän alle 5-vuotiaana -
kuin moni opiskelija.
Isoäiti halusi varmistaa, että tiesin, kuka olen tässä maailmassa.
Kerroin tämän, koska sain häneltä todella paljon,
mutta mainitsen aina yhden asian.
Hän opetti minut unelmoimaan, ja olen siitä elävä todiste.
Mutta hän ei olisi silti osannut kuvitella,
että saan osakseni kunnian tavata -
ensimmäisen mustan presidenttimme.
Isoäiti teki töitä sen takia.
Mietin usein nuoria,
jotka näkevät esityksemme ja tuntevat sen vaikutuksen.
Monet seuraajani somessa, jotka näkivät esityksemme,
ovat nuoria naisia ja tyttöjä.
He saavat nähdä sisaruuden voiman -
ja sen rakkauden,
jolla naiset tukevat toisiaan.
He näkevät taistelun vallankumouksen puolesta -
ja kaiken sen voiman,
mitä upealla ja monimuotoisella näyttelijäkaartillamme on.
Haluan nuorten muistavan sen -
ja saavan innoitusta toimintaansa.
Kun esitys oli Broadwayllä,
se tavoitti vain tietyn määrän tietynlaisia ihmisiä.
Elokuvan myötä saavutatte paljon laajemman yleisön.
Millainen vaikutus sillä on?
Halusimme elokuvaan erään asian:
rakkautemme teatteriin.
Sen takia kerromme tarinan niissä viitekehyksissä,
joihin se kuuluu eli teatterissa.
Se oli tarkoituskin.
Lin kirjoitti näytelmän oikean yleisön edessä esitettäväksi.
Kaikki ovat samassa tilassa.
Kun nyt näyttää,
ettei teattereita avata pitkään aikaan,
tämä on muistutus siitä, miten tärkeitä ne voivat olla.
Olen kiitollinen tästä tilaisuudesta -
näyttää se kaikille.
Kun pandemia alkoi,
eikä teatteriesityksiä,
Broadway-näytöksiä, näytelmäkiertueita -
eikä konsertteja enää ollut,
meillä oli tilaisuus jouduttaa tätä lähes 1,5 vuodella.
Nyt kaikki, jotka eivät päässeet osallisiksi teatterikokemuksesta,
saavat istua pimeässä tilassa -
ja seurata tarinaa kuten aikanaan nuotion äärellä.
Tämä on nyt se nuotio.
Halusimme tehdä sen helposti lähestyttäväksi.
Liput ovat kalliita, teattereita on vähän.
Istuinpaikat eivät riitä kaikille.
Tällä tavalla annamme ihmisille jotain,
joka on mahdollista nähdä.
Helpotamme tämän näkemistä.
En totta puhuen oikein millään pysty tajuamaan,
että tarjoamme esityksen kuin ravintola aterioita.
Tarjoamme sen 1 300 hengelle illassa.
Nyt useammat näkevät Hamiltonin heinäkuun alkupäivinä -
kuin viiden viime vuoden aikana yhteensä.
En millään tajua sitä.
Toivottavasti tämä jatkossakin -
ottaa paikkansa yhteisöissä.
On yhä yhteisöjä,
joissa tätä ei ole nähty.
Olemme innoissamme siitä mahdollisuudesta...
Tiedättehän...
Että musta yhteisö ottaa tämän omakseen.
Ne, jotka eivät tule New Yorkiin teatteriin.
Tämä on maailmanlaajuinen yhteys -
verrattuna yhteen kaupunkiin ja mahdollisuuteen saada lippuja.
Uskomme, että se on oikea siunaus kaikille -
tällaisena aikana ja aina.
Olemme hyvin innoissamme siitä, mitä tämä voi merkitä,
kun tämän näkee televisiossa kotona.
Meistä on hienoa tuoda teatteri ihmisten luo tällä tavalla.
Se on muistutus niille, jotka ovat olleet -
aktiivisia monta vuotta.
Toivottavasti he voivat katsoa tätä -
ja innostua uudestaan näistä asioista,
kun he ovat alkaneet lannistua.
Kiitos, Lin, Tommy, Renée, Leslie,
Daveed, Jasmine, Chris, Phillipa, Anthony ja Oak.
Muistakaa striimata Tony-palkittu musikaali Hamilton,
joka on katsottavissa vain Disney+:ssa.
Kiitos, että katsoitte tämän.