Downloaded from YTS.MX
NETFLIX-ALKUPERÄISKOMEDIA
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kulttuureja samassa padassa.
Kulmilla, maailmojen sulatusuunissa.
Elämä on siedettävämpää hymy huulessa.
Tosi roistot vievät kyttiä kuin pässiä narussa.
Swägää löytyy kulmien kundeista.
Nyt saatte aiheesta opetusta.
Se tulee riemukkaassa paketissa.
Nouskaa ylös, Thiago Ventura on talossa.
Pitäkää ääntä!
Huudit edustettuina!
Noin!
Brasilia, pitäkää ääntä!
Taboão da Serrasta maailmalle. Voitte istua.
Tämä on kolmas standup-spesiaalini.
Ekan nimi oli Isso é Tudo Que Tenho,
jossa puhuin komedian tärkeydestä elämässäni.
Toinen oli Só Agradece,
jossa puhuin kaikesta, mitä komedia on antanut.
Ja kolmas on nimeltään POKAS,
mikä liittyy elämänfilosofiaani.
Ne jotka tietävät, mitä pokas tarkoittaa, huutakaa "minä".
Minä!
Hullua.
Useimmat tyypit tietävät, mitä se on.
Toisaalta monet ovat ihan: "Ei sano mitään."
Se on lyhenne termistä pokas... -Ideia.
Pokas ideia on pokas ideia kaikkialla.
Tehdään näin: sanon jonkun asian,
ja jos siihen pätee teistä pokas ideia,
huutakaa "pokas". Okei?
Raiskaajat. -Pokas.
Kouluampujat.
Pokas.
Joku joka haluaa Yakult-juomani?
Pokas.
Huomasitteko, että tuo sai aikaan enemmän meteliä?
Se osoittaa, että olemme periaatteen kansa.
Raiskaaminen on ok, kunhan ette kajoa kenenkään maitohappobakteereihin!
Kun videoni alkoivat levitä,
noin 70 % yleisöstäni oli kundeja.
30 prosenttia vain mimmejä. Nyt -
puolet ovat kundeja -
ja puolet pahismuijia.
Minua seuraavat mimmit ovat tyyppiäni.
Heille ei ryttyillä ja he uskaltavat avata suunsa.
Näin on.
Hävyttömiä.
Lueskelin tässä kerran YouTube-kanavani kommentteja.
Yksi heppu sanoi:
"Kuule jäbä, et ole ollut hauska pariin vuoteen."
Joku mimmi vastasi: "Ai niinkö? Peru tilaus ja vedä käteen."
Hitto, mimmi hoiti tilanteen!
Tämä kysymys on vain naisille.
Onko se pokas-tilanne, jos mimmi,
joka väittää olevansa kaverisi,
lähentelee eksääsi?
Pokas!
Tekee mieli kiskoa siltä tukka päästä.
Paikalliset ajattelevat: "Mikä hullu!"
Ihmiset, jotka lähentelevät varattuja?
Pokas!
Liian lähelle tuleva tyyppi, jonka henki haisee.
Pokas!
Silmäripset kärähtää.
Tiesittekö, että silmätulehdukset alkoivat niin?
Silmä oli ihan kunnossa.
Silmään meni roska. "Voitko puhaltaa?"
Viikko saikkua.
Ystävälläni Elianella on pahanhajuinen hengitys.
Sanoin hänen kaverilleen Virginialle:
"Sano Elianelle, että hänen henkensä haisee.
En puhu kellekään, joka pieree päin näköä."
"Ei se niin pahalta haise."
"Oletko tosissasi?
Jos hän puhuu ulkona, katuvalot sammuvat."
"Thiago, älä sano siitä mitään. Hän on uskovainen ja pahastuu."
"Okei sitten."
Kun hän tuli paikalle, työnsin sormen peppuuni.
"Moi, Thiago." Sanoin: "Moi. Mitä kuuluu?"
Virginia ihmetteli.
Sanoin, että haistelen mieluummin omaa paskaani.
Vielä yksi.
Korruptoituneet poliisit, pokas vai ei?
Pokas!
Roistot, jotka pitävät itseään pomoina ja promotoivat vain väkivaltaa.
Pokas.
Haisevat halaajat.
Pokas.
Painukaa vittuun!
Haisulikainalot -
eivät osaa halata vyötärön- korkeudelta ja pakittaa pois.
Ei. He levittävät siipensä näin -
ja parkkeeraavat kainalonsa toisen olkapäille,
niin kuin se olisi täydellinen levähdyspaikka.
Ja sitten se syövyttävä liemi,
joka tulee suoraan paholaisen virtsaputkesta,
tekee reiän huppariin.
Hupparista tulee hihaton.
Jos ystävänne haisee, kertokaa se hänelle.
Sanoin kaverilleni Afonsolle:
"Haiseva ystävämme tulee." Olette surkeita!
Katsokaa, mille nauratte.
"Haiseva ystävämme tulee. Voitko kertoa hänelle? Olette läheisempiä."
Afonso katsoi minua. "Thiago...
Hän tosiaan haisee." "No niinpä!
Viime kerralla tapetit lähtivät seinältä.
Hän nukkui sohvalla ja sohva alkoi oksentaa sohvatyynyjä."
Kysyin: "Voinko kertoa hänelle?"
Afonso: "Miten aiot kertoa?"
Sitä vain astellaan luo ja sanotaan: "Hei, kamu,
sanon ihan suoraan, vaikka se onkin vaikeaa.
Sisälläsi on raato."
Hän sanoi: "Mitä sekoilet? Ei hän puhuisi sinulle enää ikinä."
Ei niin. Kaverillani oli keltaiset kainalot. Tiedättekö sellaiset?
Aina kun hänellä oli T-paita,
kainalot muuttuivat nopeasti keltaisiksi. Käsittämätöntä.
Miten voi pukata sillä tavalla soijaa -
käymättä sairaalassa selvittämässä,
miksi kainaloissa on läntit?
Kainaloihin pannaan Dovea, ei jaffaa.
Kukaan ei kertonut hikiongelmasta, joten elämä teki sen.
Sillä hän meni kirkkoon Raamattu keltaisessa kainalossaan.
Penskat sanoivat, että tuossa Raamatussa Jeesus kuolee jo alussa.
Vielä yksi.
Yksi vielä.
Jengi, joka lainaa rahaa eikä maksa takaisin.
Pokas!
Jengi, joka lainaa vaatteita eikä palauta niitä.
Pokas!
Henkilö, joka ekalla seksikerralla käyttää kavereidensa sisäpiirislangia.
En tajunnut. Kulli on kova ja pillu märkä.
Pokas!
Toisaalta, se on varmaan enemmän minun ongelmani.
Oikeasti. Yhdyntä sujui hiton hyvin,
kunnes hän sanoi: "Nussi minua."
Sanoin: "Nussin koko ajan."
Hän sanoi: "Jatka." Minä: "En edes lopettanut!"
Sitten hän sanoi jotain ihmeellistä. Piti lopettaa.
"Joo, juuri noin. Tuntuu hyvältä.
Työnnä sitä munukkaa sisään."
"Mitä?
Työnnä mitä?"
"Anna sitä munukkaa!"
"Mitä munukkaa?"
"No, sitä isoa munukkaasi!"
"Isoa munukkaako?"
Mietin, puhuiko hän koirasta.
"Munukka!"
"Mikä helvetti on munukka?"
"Tuo juttu kädessäsi." Sanoin: "Se on kulli!"
Kulli on kulli, munukka on munukka.
Kullini katsoi minua ja sanoi: "En halua olla munukka.
Ei tuo nainen edes ime minua."
Kysyin, mikä on munukka.
"Tunge se munukka mutteriini."
"Häh?
Mutteriinko?
Kutsutko pillua moisella nimellä?
Olet katsonut liikaa Pokémonia.
Charmander, Charmeleon, Charizard, Charmutteri.
Katsoin joka kauden,
enkä koskaan nähnyt Ashin käyttävän Pillumonia.
Hassua kyllä -
saimme kokoon pokas ideia -filosofiamme, jossa on viisi pointtia.
Yksi: säännöt.
Luo omasi, varsinkin, jos olet kulmien kasvatti.
Jokaisen seuralaisesi pitää tietää, kuka olet.
Muutoin tulet jyrätyksi.
Tajusin elämässäni olevan paljon sääntöjä,
kun pelasin ekaa kertaa katukrikettiä.
Onko joku pelannut tacoa?
Joo! -Meikäläisiä.
Jengi huutaa: "Joo!"
Rikkaat miettivät, sanoinko "talkki".
"Olen käyttänyt Johnson & Johnsonia."
Pelasin ekaa kertaa sitä -
kamuni Kakka-Thiagon opettamana.
Hän astui paljain jaloin paskaan.
Se oli mennyt varpaiden väliin.
Kuvottavaa, mutta hauskaa.
Se oli kuin tanssia, kuulemma.
Pahinta oli kuulemma siitä seurannut kuvotuksen tuska.
Hän astui siihen näin. "Au.
Voi jalkaani.
Astuin siihen!
Vesiletkua tänne.
Se on paskaa."
Kakka-Thiagon avuksi tuli Suikkari-Junior.
Voinko selittää hänen lempinimensä?
Ihan nopeasti.
Olin pihalla ja joku penska tuli juosten.
"Joku imee Juniorin munaa."
Sanoin: "Ei noita juttuja noin kerrota.
Mistä on kyse?"
Hän sanoi: "Joku -
imee -
Juniorin munaa."
"Missä?" Hän sanoi: "Leikkipuiston veskissä."
"Kauanko?" Hän sanoi: "Viisi minuuttia."
"Näitkö hänet?" Hän sanoi: "Joo."
"Oliko ovi auki?" Hän sanoi: "Ei."
"Miten sitten näit?
Jos ovi oli kiinni, miten näit hänet?"
Hän sanoi: "Joku imee -
Juniorin munaa."
"Jos ovi oli kiinni,
miten näit hänet?"
Hän sanoi: "Joku imee -
Juniorin munaa."
"Mitäs nyt tehdään?"
Hän sanoi: "Juostaan ovelle ja tehdään näin.
'Hei, Junior, joku imee munaasi.'"
Ihan kuin hän ei tietäisi itse.
Ihan kuin hän huomaisi sen vasta sitten.
Ajatelkaa, jos Junior olisi sanonut: "No jopas!"
Minusta idea oli surkea, joten suostuin.
Juoksimme paikalle ja sanoin: "Antaa mennä sitten."
"Hei, Junior..." Ei ehditty.
Imijä teki näin... "Jättäkää Junior rauhaan."
Hitto.
Koko jengi on näemmä paikalla!
Kakka-Thiago opetti minut pelaamaan tacoa.
Hän selitti nopeasti.
"Thiago, keskity. Olen seuraava.
Ota pallo ja viskaa kohti purkkia.
Jos osut, sanot: 'Antakaa maila.'
Joku ojentaa mailan ilmassa. Älä ota.
Häviät automaattisesti.
Anna hänen laskea maila maahan.
Toinen sääntö: ota pallo ja heitä se.
Jos palloon osutaan ja se lentää taaksepäin -
kerran, kahdesti,
kolmesti, niin silloin -
maila pitää antaa pois. Älä ota sitä vastaan ilmassa.
Anna laskea se ensin maahan. Kolmas sääntö:
Jos kuulet pelatessa:
'Auto!'
Häivy kadulta."
Kysyin ihan uunona: "Miksi?" "Koska sieltä tulee auto."
"Onko se sääntö tässä pelissä?"
Hän sanoi: "Ei, vaan elämässä."
Okei, seuraava sääntö.
"Heitä pallo.
Jos lyöjä osuu -
ja hyökkäät pallon perään,
sinulle huudetaan näin:
'Tuo limsaa tullessasi!'
Se on vain ärsyttämistä, jotta häviäisit.
Älä siis piittaa huutelijoista.
Siinä se. Etsi pari ja tule pelaamaan. Olet seuraava."
"Voi pentele!"
Katselin ympärilleni. Kaikilla oli pari.
Sitten näin Lucaksen.
Kaikilla on ollut Lucaksen kaltainen kamu.
Tiedättekö, se sellainen kaveri, joka on täysin arvoton?
Hän oli ainoa pariton.
Pelasin hänen kanssaan.
Kun sanon tehneeni niin, vaikken halunnut,
naiset sanovat heti: "Hei, hei, hei!
Thiago.
Jos et halunnut pelata hänen kanssaan, miksi teit sen?"
Hän näytti säälittävältä.
Kaverini sanoi antaneensa ekaa kertaa poikakaverilleen, koska hän pyysi nätisti.
Sanoin: "Niinkö?"
Mutta Lucas oli tosi söötti.
Hänestä on helppo pitää, mutta hän manipuloi.
Hän saapui paikalle näin:
"Huomenta.
Olen Lucas ja pidän kolmesta asiasta:
rauhasta, sovusta,
sekä isästäni Ricardosta, joka hylkäsi minut.
Ja kaikista teatterinkävijöistä.
Moi, Big Big!"
"Mitäs Pikku-Lucas?"
"Mainiota.
Onpa aurinkoinen päivä.
Linnut laulavat, hiiret vipeltävät ja täällä pelataan tacoa.
Äidin mukaan tacon pelaajat rakastavat paholaista.
Myös ne, jotka pelaavat hippaa,
piilosta tai peiliä.
Myös ne, jotka katsovat Saint Seiyaa,
Digimonia, Pokémonia ja Yu-Gi-Oh!'ta.
Rakastan Jumalaa, mutta olisipa kiva rakastaa vähän paholaistakin.
Jeesus ei pidä samoista jutuista!
Mutta päätin kokeilla yhtä asiaa silti,
sillä kiinnostukseni pelata tacoa on liian suuri.
Mutta -
sitä pelatakseni -
tarvitsisin jotain, mitä minulla ei ole. Ystävän.
Mutta ei se mitään. Olen tottunut olemaan yksin.
Jehovan kanssa vain.
Mutta lupasin Jumalalle -
käyttäytyväni hyvin, jos saisin pelikaverin,
jonka nimi olisi Thiago."
Aloin itkeä ja sanoin:
"Haluatko pelata kanssani?"
Kaiken sen manipuloinnin jälkeen hän ylisti Herraa.
Mutta Lucas oli tosi söötti.
Ja kultainen.
Pidittekö hänestä?
Ei hänelle voinut suuttua.
Sanoin: "Keskity, Lucas. Olemme seuraavia.
Selitän homman: Kun pallo lentää, käske tuoda limsaa."
Hän sanoi suloisesti: "En voi juoda limsaa. Diabetes."
"Hyvä luoja", sanoin.
En ehtinyt selittää kaikkea,
mutta aloimme pelata.
Lucas, purkki, Kakka-Thiago.
John, purkki, minä.
John syntyi kaksimetrisenä.
Lääkärit huusivat: "Vetäkää!
Vetäkää!
Sääri on ulkona!"
Napanuoraakin tarvittiin kiskomaan naapurin poika.
Hänellä ei ollut edes mailaa vaan silityslauta.
Kerran, kun hän tuli lyömään,
Thor luuli sitä vasaraksi. Älytöntä.
Mutta emme pelänneet ketään. Ei lapsena välitä.
Iskin pallon kolmesti maahan.
Huusin: "Mene, Kakka!"
Heitin pallon Kakan ja Lucaksen purkin ohi.
"Se tuli niin voimalla, etten voinut ottaa kiinni."
"Riennä hakemaan se pallo", sanoin.
Kun hän lähti juoksemaan, tajusin häviävämme.
Hän näytti japanilaismummolta.
Oletteko nähneet?
"Juokse, Lucas!" huusin. Hän sanoi: "Hiton vaikeaa.
Hemmetti.
Kukaan ei kertonut.
Täällä sitä nyt juostaan."
"Sain sen!" Käskin mennä kyykkyyn ja heittää.
Sen sijaan, että hän olisi tehnyt näin...
Ei.
Se mulkero -
kumartui ja heitti pallon ylöspäin.
Pomppupallo on oikea lahja lyöjälle!
Johnilla oli maila maata vasten. Pallo pomppi niin, ettei hän voinut puhua.
"Tule...
Pallo osuu...
Miten noin voi heittää...
Mitä minä opetin..."
Sinne meni. Lucas huusi hämillään:
"Tuo limsaa!"
Huusin: "Ei, juokse!"
"Hiton vaikeaa.
Vauhdikas peli.
Ei ihme, että paholainen tykkää."
Pikku Lucas tuli ja meni.
Peli, joka päättyy yleensä 2-4 tai 6-0,
oli jo tilanteessa 16-0.
Peliaika on 20 minuuttia.
Ajassa 1:09 tilanne oli 16-0.
Olin raivoissani.
"Lucas, tule tänne."
"Mitä nyt?"
"Tule tänne, niin voin puhua sinulle suoraan."
"En tule. Aiot lyödä!"
"Jos et tule, tulen sinne."
"Yritäkin ehtiä kotiini."
Kotimatka kesti häneltä neljä minuuttia. Odotin perillä.
Aioin sanoa jotain, mutta peräännyin.
Sanoin: "Kuule, Lucas!
Haluatko mokata tämän pelin?
Menetit jo isäsi."
Piti häntä motivoida!
Luuletteko, että Afonso menestyy vain vitsiensä ansiosta?
Motivoin häntä.
Lucas nappasi ekan pallon ja heitti sen.
Eka palo. Suikkari-Juniorin vuoro.
Nappasin toisen pallon.
Toinen palo. Suihinottajan vuoro.
Lucas nappasi pallon ja heitti sen.
Kolmas palo. Hän myhäili.
"Kolmas palo. Maila pois." Ja hän kiroili -
aivan uudella tavalla.
Hän nappasi pallon.
"Kolmas palo. Maila pois, liripää."
Olin tyytyväinen, mutta ihmettelin.
"Mikä on liripää?" "Sama kuin kakkiainen."
Noin ne uskovaiset kai parjaavat toisiaan.
No mutta -
Lucas otti mailan.
Hän siis löisi ensin.
Menettäisimme mailan nopeasti.
Katsokaa. "No niin, syötä.
Antaa tulla.
Tämä on paholaisen peli, joten tämä menee päin helvettiä."
Pallo tuli. "Pois!"
En edes tiennyt, että omaan purkkiin voi osua.
Huusin: "Ei!"
"Äiti kutsuu kotiin", hän vastasi.
"Ei, pysyt rinnallani loppuun asti!"
Otin pallon ja sanoin: "Saatana."
Kastoin sen viemärissä.
Meikäläiset tietävät, että kun kastaa pallon viemärissä,
sen lentäessä paskaa lentää jengin naamaan.
Kerran yksi menetti näkönsä.
Hän löi palloa näin.
Hän sai lempinimen Webbikamera.
Ihan totta.
En piitannut. Huusin Johnille.
Heitin hiton kovaa, mutta John oli etevä.
Hä otti askeleen ja iski.
"Voi perkele!"
Nappasin pallon. Olen nopea.
Tilanne oli 18-0.
Olin vihainen.
En voinut suuttua enempää.
Kunnes Lucas, joukkuekaverini, huusi:
"Tuo limsaa!"
"Mitä oikein sanoit?"
"Ei tarvitse tuoda.
Minulla on diabetes.
Erehdyin."
"Tajuatko, miksi isäsi lähti?
Kakka, hei.
Inhoan sitä, kun leffoissa olio kääntyy luojaansa vastaan.
Mutta 18-0.
En anna nöyryyttää itseäni enempää.
Ole valmiina.
Saat tuta powerballini raivon."
"Niin,
senkin imbesilli pelle.
Palloni teho on yli 30 000.
Kakarot.
Kun otan toisen muotoni,
et enää näe tämän pallon väriä."
"Et tainnut odottaa tuota, Kakarot?
Sinulla on surkeampi ki.
Ole valmis.
Mene, Kakka!"
"Auto."
"Mene, Kakka!"
Syötin vielä kovempaa.
Näin, miten maila kohosi.
Kun pallo osui mailaan,
menetin kaiken toivoni.
"Ei!
Kakka!"
Kakka huusi: "Jukoliste!"
Ja Lucas: "Tuo limsaa!"
Paitsi että pallo osui lyhtypylvääseen.
Se lensi takaisin.
En voinut uskoa näkemääni.
Se pomppasi kahdesti edessäni.
Suikkari-Junior huusi: "Potkaise!"
Potkaisin sen Kakan naamaan.
You win!
Suikkari huusi: "Maila tänne!"
Lucas juhli kuin Kaká.
Kaikki intoilivat.
Otin mailan kiinni ilmasta. Se siitä.
Jep. Tiedättekö, mistä siinä on kyse?
Selitän.
Kun säännöt on sovittu,
voi ymmärtää, mitä tapahtui.
En ymmärtänyt sääntöjä, joten mokasin.
Niin käy, kun ei heittäydy mukaan.
Toiset jyräävät ja itse epäonnistuu.
Kun säännöt on sovittu, pitää olla periaatteet.
Ei saa pelätä olla eri versioita itsestään.
Ei meitä kannustettu olemaan, keitä halusimme.
Meidän piti olla sellaisia ja piste.
Halusin olla futaaja. Ei onnistunut.
Sitten halusin olla joku, josta puhun seuraavaksi.
14-vuotiaana halusin olla axé-tanssija.
Haistakaa paska! Kaikilla on omat tavoitteensa!
Tulin avautumaan teille. Älkää tuomitko.
Haluan kertoa teille tästä.
Aloin tanssia axéa, koska isä piti Michael Jacksonista.
Halusin olla yhtä hyvä tanssija.
Päätin kokeilla axéa.
Isä rakasti Jacksonia.
Halusin hänen rakastavan minua yhtä paljon.
Hän valehteli Michael Jacksonista. Kysyin, mistä hän on kotoisin.
Isä sanoi: "Diademasta."
Sanoin: "Hitto, seuraako hänkin Jukanalhaa?"
Kerran kysyin, miksi isä piti Jacksonista.
"Hän on määrätietoisin ihminen."
Pyysin esimerkkiä. "Hän oli musta ja muuttui valkoiseksi.
Se johtui varmasti määrätietoisuudesta."
"Pidätkö hänestä laulajana vai tanssijana?
"Hän on mainio laulaja mutta fantastinen tanssija."
Niinpä aloin tanssia kuin Michael Jackson.
Olin hiton hyvä.
Ihmiset lakkaavat puhumasta, jos tanssii kuin hän.
Sitä muuttuu sietämättömäksi.
Se oli älytöntä.
Käppäilin kadulla näin.
Halusin olla kuin Michael.
Äiti huusi: "Torakka!" Tapoin sen.
Halusin olla kuin Michael.
Kerran bussi ei pysähtynyt. Huusin: "Hei, älä viitsi!
Haluan kotiin."
Mutta isä ei hyväksynyt.
"Ei sinusta tule Michael Jacksonia.
Hän tuntee Jumalan henkilökohtaisesti."
"No hitto, hänhän tuntee kaikki!
Mistä moista kuulit?"
Hän sanoi: "Hän napsauttaa sormiaan ja taivaallinen valo valaisee hänet.
Ajattelin silloin ekaa kertaa, että "haista paska".
Tsekatkaa.
Tuliko selväksi?
Mahtavat valot ja lavasteet.
Olen yhä Michael Jackson -fani.
Jos joku muukin on, huutakoon: "Minä!"
Minä!
Huutakaa, jos uskotte, ettei enää koskaan tule yhtä suurta pop-tähteä!
Eli olemme samaa mieltä siitä, että Michael oli rakastetuin pedofiili.
Mitä nyt? Olitte äänekkäitä aiemmin.
Hän on pedofiili.
Ei sitä ole kiva sanoa.
Fanitan häntä yhä. Joten ei.
Suutuin, kun hänestä puhuttiin ekan kerran pahaa.
Kuka se olikaan? William Bonner.
Olin kotona, otin iisisti.
Bonner sanoi: "Jacksonia syytetään pedofiliasta."
Huusin: "Ei!
Ei, William!
Miten saatat uskoa moisia valheita?"
Otin itseeni. Seuraavana iltana haistattelin sille juontajalle.
"Hyvää iltaa ja paskat." Olisin antanut hänelle selkäsaunan.
Miksi pidän Michaelia pedofiilinä?
Koska Dave Chappellen tavoin katsoin HBO-dokkarin,
jossa uhrit syyttivät häntä pedofiliasta.
Nyt muuten, kun olen Netflixillä, haluan sanoa yhden jutun.
Hei, Dave Chappelle!
Täällä Brasiliassa sinua ihaillaan.
Minulle olet liki Richard Pryorin veroinen.
Ja minulla on unelma.
Haluan polttaa pilveä kanssasi.
Vaikka tähän tulee tekstitys,
tämä pitää sanoa englanniksi.
Kuulkaas.
Hei, Dave Chappelle.
Minulla on unelma.
Nesse unelmassa...
Minulla on kysymys!
Herra Dave!
Haluatko -
fumar pilveä kanssani?
Olen kova fanisi.
Miksi pidän Michael Jacksonia pedofiilinä?
Koska Chappellen tavoin katsoin sen dokkarin.
Katsokaa Chappellen Sticks & Stones.
Hän vitsailee siitä, miten Jackson ei ollut pedofiili.
Miksi minä väitän toisin?
Koska mielestäni hän on.
Katsoin sen dokumentin.
Häntä syyttävät ihmiset sanoivat hurjia asioita.
Pitäisi olla tosi rohkea sepittääkseen sellaista.
Joten kun he istuivat kameran eteen, he puhuivat varmasti totta.
Michael Jackson oli varmasti pedofiili.
Minua on vedetty turpaan, enkä ole unohtanut lyöjän kasvoja.
Ajatella, jos perseeseeni olisi työnnetty sormi.
Pystyisin kertomaan tapahtumat aika tarkasti!
Mielestäni Jackson on pedofiili,
muttei kuollut.
Kuka uskoo, että Michael Jackson elää?
Minä!
Huolestuttavaa.
Koska jos hänestä on dokkari ja hän elää,
on aika mahdollista, että hän on nähnyt sen.
Mietin joka tilanteesta vitsejä.
Voin kuvitella Michaelin alasti telkkarin ääreen,
kulli kovana.
Hän sanoo kamulleen: "Tito,
nuo pennut ovat kusipäitä.
Lupasivat pitää salaisuuden.
Hädin tuskin ehdin kuolla!"
Miksi puhun tästä?
Koska yksi asia kiinnitti huomioni.
Ihmiset sekosivat. "Senkin paskiainen!
Miten aikuinen mies kehtaa syytellä vanhusta,
tuollaista miljonääriä, pedofiliasta! Rahaako haluat?
Mikset sanonut mitään, kun olit lapsi?
Miksi odotit aikuiseksi? Miksi?"
Koska hän oli lapsi.
Tajuatteko, miksi lapsille on puhuttava seksistä?
Mutta sitten telkkarissa joku dorka pauhaa, ettei niin saisi tehdä.
Sairasta.
Ihan tosi,
en puhu ikinä politiikasta, koska en tiedä siitä mitään.
Arvatkaa, mistä tiedän? Idiooteista.
Ja jos ette ymmärrä, miksi lasten kanssa on puhuttava seksistä, olette idiootteja.
Puhukaa heille seksistä, jotta he ymmärtävät,
että on okei rakastua kumpaan tahansa sukupuoleen.
Ihmisiä viehättävät ihmiset.
Toinen asia:
jos aikuinen koskettaa, se on väkivaltaa.
Siitä pitää kertoa toiselle aikuiselle.
Kun jengi ei käsitä tätä,
mietin, mitä he luulevat, että pitäisi sanoa.
Pitäisikö sanoa 12-vuotiaalle siskontytölle: "Kuulehan,
joskus sinua naidaan vielä nelinkontin.
En halunnut puhua tästä, mutta...
En ole itse tehnyt niin, mutta olen nähnyt sitä paljon.
Paina rintakehä alas..."
Sitäkö muka tarkoitettiin?
Pitäisikö sanoa 18-vuotiaalle sisarenpojalle:
"Kun nainen on mahallaan, levitä pakaroita ja sylje munan päälle.
Tällä lailla.
Näin.
Ees ja taas."
Eivät he voineet kertoa!
Ei Jacksonia olisi uskottu pedofiiliksi.
Ei hänen virheitään haluttu nähdä.
Sama pätee pappeihin, setiin, vanhempiin...
Luuletteko te,
että jos Jackson olisi työntänyt sormensa perseeseeni -
ja olisin kertonut isälleni,
niin se olisi haitannut häntä?
Näyttelen sen.
Olen tulossa Jacksonin luota.
"Hei, iskä, tulin Diademasta.
Juttelin Michael Jacksonin kanssa -
ja hän kaivoi Billie Jeaninsä esiin.
Hämmennyin. Oliko se 'Black or White?'
Hän työnsi sormensa perseeseeni. Sanoin: 'Dangerous'.
Hän käytti minua hyväkseen."
Isä varmaan olisi sanonut: "Olisipa tuo sattunut minulle!"
Mutta Michael Jacksonin musiikillisen vaikutuksen vuoksi aloin tanssia.
Perustin axé-ryhmän nimeltä Swing Moleque.
Siihen kuuluivat minä, Joabe, Felipinho,
Manu, Carina, Jéssica, Ariana, Michele ja Nego Tchan.
Nego Tchan on aina ollut homo.
Aina. Homo.
Kunnon homo.
Tiedättekö, sellainen oikein korea homo.
Joka käppäilee ylväästi kadulla ja valaisee ympäristönsä.
Kaikkihan homoista pitävät! Kun homo ilmestyy paikalle, hihkutaan!
Hän on kunnon homo.
"Tyttö vai poika?" "Homo."
Mutta siinä missä hän on homo,
olet itse hetero.
Macho, miehekäs, ällö!
Eikö niin?
Hän oli homo. Sellainen homo,
joka tunnistaa kullin hajun.
Hän oli kuin kullien Waze-äppi.
Hän saattoi yhtäkkiä pysähtyä. "Mitä nyt?" "Kulli lähistöllä."
Kun olin 14, munasin.
En häpeä myöntää sitä.
Kun sanon noin, minusta välittävät naiset sanovat:
"Thiago,
miten munasit homoystäväsi suhteen?
Olitko ennakkoluuloinen?"
En.
Munasin 14-vuotiaana. Olen 30.
16 vuotta sitten Taboão da Serrassa ei tiedetty ennakkoluuloista mitään.
Meillä oli nälkä.
Oli tärkeämpää tekemistä.
"No, miten sitten munasit?"
Olin urpo. Kuuntelin negistelijöitä.
Kaverini tuli sanomaan: "Tiesitkö, että Nego Tchan on homo?"
Sanoin: "No voi saatana!
Hän on homo!
Kerron mummille."
Poistuin vain yksi kysymys mielessäni: "Mikä on homo?"
Menin kysymään mummilta.
Hän oli uskovainen ja sanoi: "Saatana!
Kuuntele, Thiago.
Kahdesta miehestä sikiää ihmissusi!"
"Hyvänen aika.
Pitää varoa Nego Tchania täydenkuun aikaan."
Juoksin heille ja sanoin: "Nego Tchan,
vastaa suoraan: Oletko homo?"
Hän vastasi: "Miten saatat!"
"Ei se paskiainen kerro.
Kerron Felipinholle. 'Felipinho,
tiesitkö, että Nego Tchan kiertää imemässä kulleja?
Hän on homo!
Ihan sama, ketä hän panee,
mutta ystäviltä ei salailla.
Miksi hänellä on salainen peräreikä?
Miksei hän kerro, ketä hän tykkää panna?
Nussiiko Ocean's Eleven häntä?'"
Felipinho oli hukassa ja sanoi: "Hetkinen.
Onko Nego Tchan siis homo?"
"Voi, Felipe,
hän pörrää takaluukku edellä.
Hänellä on peräreiän tilalla Beyblade."
"Siis sanoitko, että meidän Nego Tchanimme on homo?"
"Voi, Felipe,
Pudota kulli lattialle, ja hän vippaa sen ilmaan -
ja ottaa perseellään kiinni!
Hän on homo!"
"Hetkinen. Liikaa informaatiota.
Tarkoitatko,
että Nego Tchan on homo?
En tiennytkään.
Olen tarkkana.
Jos saan tietää, että hän on homo,
katson sinua ja sanon: 'Big Big...'
Sitten tiedät.
Mutta nyt minua kiinnostaa tietää,
oletko kokeillut vain omiin asioihisi keskittymistä?"
Aika paha.
Mutta totta. Se oli pokas ideia.
Näin yhdessä leffassa,
että ystävien kohtaaminen vaatii enemmän rohkeutta kuin vihamiesten.
Kuka sen sanoi? Albus Dumbledore.
Suoraan Tylypahkan kaduilta.
Viittaukset kuosissa.
Kun sanon noin,
se on minusta siistiä, koska joku sanoo nyt:
"Hei,
Thiago,
olen Luihuinen."
Päästään neljänteen osioon.
Virheet mahdollistavat evoluution.
Ystävät, vaihtakaa ajatuksia. Emme tarvitse huudeille -
enempää sormen heristäjiä -
vaan ihmisiä kertomaan, miten toimia oikein. Tarvitaan mahdollisuus.
Jos itselläsi kesti kauan valaistua,
se kestää aikansa muillakin.
Joten auttakaa. Älkää olko tiellä.
Jos olisin ollut fiksu, kun Felipinho sanoi noin,
olisin ymmärtänyt. Mutta ei.
Olin 14 ja typerä.
Kun Felipinho sanoi minulle niin,
vastasin näin. "Big Big,
oletko ajatellut keskittyä vain omiin asioihisi?"
"Joo.
Totta kai olen.
Varsinkin nyt, kun porukassa on kaksi homoa."
Ja jatkoin tanssimista.
Nego Tchan saapui ja teki näin.
"Huomio, huomio." Sanoin: "Felipe,
hän on pramea diiva!"
"Onko kerrottavaa, Nego Tchan?" "Three things."
"Ai niinkö?
Kaksikielinen diiva!
Nuolee sekä persettä että munaa."
Sanoin: "No, mitä ne ovat?"
"Teetin bandanan,
jonka häntä yltää peffaan asti.
Näytämme esityksessä nyt paljon naisellisemmilta."
"Felipe... Mitä muuta?"
"Tein caprihousut, joihin tuli halkio,
joka paljastaa noin 60 % peffasta.
Kutsun sitä flow-halkioksi."
"Jaa että miksi?"
"Flow-halkioksi."
"Flow." "Halkio."
"Mikä sen nimi olikaan?"
"Älä pilkkaa", hän sanoi.
"Sano se hitaasti. Flow...
halkio."
"Hetkinen. Minulla on asiaa Felipelle."
"Flow.
Homo!
Hän on homo, saatana!"
"Entä mitä vielä, Nego Tchan?"
"Olen pettynyt parin tyypin lantionkäyttöön -
ja aion panna heidät ruotuun."
"Ei hitto, kenet ensin?"
"Felipinho, usko tai älä."
Olin ihan mulkku ja hihkuin ilosta. "Hei, Felipe,
hän panee sinut ruotuun!
Hän on homo!"
Sitten hän sanoi, että olin se toinen. Kysyin: "Miten meidät pannaan ruotuun?"
"Treffit huomenna sängyssäsi."
Sanoin: "Felipe...
Katso tänne.
Käsi ylös.
Katso minua silmiin.
Kuulitko, mitä hän sanoi?
Felipe,
tulet sitten huomenna.
Siitä tulee rankkaa.
Hän on tosissaan."
Seuraavana aamuna -
istuin sängyn toiseen päähän ja Felipinho toiseen.
Nego Tchan oli keskellä.
"Istukaa sängyllä."
Levittäkää, kaks
Jännitys pysyy Toisto ja kaks
Vasen ja oikea ja pallo pyörii
Ja takaisin
Liikkuu, liikkuu, liikkuu
Ja taas
Tanssimme pitkään.
Tanssimme noin seitsemän minuuttia.
Kaksi nolostunutta, yksi:
Pallo pyörii Vasen ja oikea
Tanssimme seitsemisen minuuttia.
Kukaan ei puhunut.
Emme edes katsoneet toisiamme.
Kiusallinen tilanne.
Ajattelin vain: "Felipe...
katso, miten ystävyytemme kävi."
Kolmen minuutin jälkeen Nego Tchan lakkasi laulamasta.
Ilman musiikkia -
teimme vain näin.
Felipinhoa hävetti niin,
että hän risti käsivartensa.
Alakroppa rentona, yläkroppa tosissaan.
Ihan totta.
Jossain kohtaa sanoin:
"Jos isä astuisi sisään, en tiedä, mitä sanoisin."
Treenasimme ja treenasimme.
Pääsimme axé-mestaruuksien finaaliin.
Toimme kaksi bussilastillista kannattajia.
Lapset paukuttivat rumpuja.
Kokaiini tekee iloiseksi.
Olin tanssimassa.
Joku veti minut syrjään.
"Hei, Felipinho,
miksi pelkkä bandana ja kalsarit?
Missä flow-housusi ovat?"
"Hitto, siitä halusin puhuakin.
Unohdin housut kotiin. Isä lähti hakemaan.
Tiesitkö, että Nego Tchan lähti hakemaan meille vartaloöljyä?"
"Häh?"
Sieltä hän jo tulikin.
"Aiotko paistaa mykyjä?"
"Tämä on glitter-öljyä."
Sanoin: "Glitteriä, Felipe!
Se ei ole ihmisten käyttöön!"
Nojasimme käsillämme seinään. Nego Tchan hieroi öljyä selkiimme.
Sitten hän tuli Felipen kohdalle.
Nego Tchan kosketti Felipen vyötäröä -
ja alkoi hieroa hitaasti.
Ajattelette varmaan, että eipä siinä mitään. Mutta ei.
Felipe oli saalis.
Ja Nego Tchan...
Nego Tchan.
Viettelysten viidakossa Nego Tchan oli naaraskojootti.
Naarassusi.
Naaraskrokotiili.
Chikorita.
Oletko joskus nainut jotakuta niin, että se tuntui näin hyvältä?
Nego Tchan hengitti niin.
Hän kurotti kohti harteita.
Hän levitti öljyä oikeaan käsivarteen.
Sitten hän alkoi hieroa sitä hitaasti -
kuin se olisi ollut pitkä kulli!
Felipe palautti käsivartensa ja öljy siirtyi vasempaan hartiaan.
Sitten he laittoivat sormensa lomittain.
Se oli kuin tantrahieronta, joka päättyisi käsihoitoon.
Kukaan ei sanonut mitään, mutta ajattelin: "Felipe..."
Nego Tchan antoi Felipelle luvan nousta pystyyn.
Ja tapahtui se, mitä odotin.
Himokas Nego Tchan kosketti Felipeä vyötäisiltä puristaen.
Felipe jutteli Joaben kanssa eikä huomannut -
Nego Tchanin pahoja aikeita.
Mutta Nego Tchan...
Nego Tchan.
Hän jatkoi Felipen vatsan hieromista,
kunnes peukalo kosketti nänniä.
Nänni havahtui ja huikkasi: "Felipe!
Joku hieroo täällä kättään!
Se on pojan käsi!"
Nännin kutsu meni perille, mutta kun katse kääntyi,
Nego Tchan...
Nego Tchan,
miten petollinen!
Hän laittoi kätensä Felipen selälle.
Felipe jatkoi keskusteluaan tajuamatta, että Nego Tchan...
Kas.
Nego Tchan.
Hän kosketti hellästi -
Felipen munukkaa!
Ja silloin ensimmäisen kerran -
näin Felipen kääntävän katseensa ja sanovan: "Big Big..."
Ja kas,
kului kymmenen vuotta.
Elämäni muuttui paremmaksi komedian myötä.
Joku väittäisi jopa, että muutin koko skeneä.
Se tuntuu oudolta.
En voinut oikein muuta -
kuin varoa feikkejä ystäviä.
Felipinho on yhä ystäväni.
Valitettavasti Nego Tchan ei ole elämässäni.
Mutta viime vuonna hän palasi!
Hän halusi nähdä esitykseni.
Hän tuli katsomaan ja bäkkärille, halasimme ja suukotimme.
Katsoin häntä vakavana: "Hei, Nego Tchan.
Minä munasin.
Olisinpa ollut parempi ystävä.
Olin ääliö.
Halusin pyytää anteeksi.
Halusin auttaa, mutta panin sinua halvalla.
"Olisitkin pannut."
"Jaa kuinka?" sanoin.
"Että olisitkin pannut.
Kaikki hyvin, Thi.
En lakannut nauramasta elämälle vain koska ihmiset ovat hirveitä.
Elämä on rankkaa, Thi.
Emme kestä tätä ajattelutapaa.
Mieti nyt.
Olen homo, musta ja kulmien kasvatti."
"Melkoinen kombo."
"Aivan", hän sanoi.
"Oikea ennakkoluulojen kombo.
Voin joko nauraa elämälle tai olla ikuisesti onneton."
Kysyin, oliko hän kunnossa.
"Upeassa.
Ja muuten, Thi...
Haluan kertoa yhden jutun.
Odotin oikeaa hetkeä. Se on nyt.
Thi,
olen ollut tosi pitkään rakastunut.
Ja -
kerron sen nyt.
Käyn hakemassa hänet.
Felipe,
voitko hakea Carloksen?
Tule, Carlos. Haluan esitellä sinut.
Hän on isopäinen, mutta kiva.
Thi?
Tässä on Carlos.
Aviomieheni.
Ja morsiameni.
Fetissistä riippuen.
Halusin teidän tapaavan, koska -
en ole koskaan tuntenut olevani yhtä rakastettu ja turvassa.
Halusin, että -
tapaatte.
Tässä on Carlos."
Juttelimme puoli tuntia.
Opin paljon hellyydestä ja ihonväristä. Olin hyvä kuuntelija.
He ovat homopari ja minä hetero,
joten minulla oli paljon noloja kysymyksiä.
Kesken vakavan keskustelun heitin:
"Kumpi teistä on päällä?"
Minusta se oli hauskaa.
Nego Tchan tuntee minut. Hän sanoi: "Ole hiljaa, hölmö.
Mitä haluat tietää?"
"Miten pidätte suhteenne kuosissa?
Pelaatteko FIFAa?"
Nego Tchan tuntee minut. "Onko naisten kanssa vaikeaa?"
"Voinko kertoa yhden jutun?
Aina kun näen onnellisen parin, yritän ymmärtää.
Olen ollut joka suhteessani idiootti."
Nego Tchan katsoi minua. "Itsetietoisuutta, rakas.
Sinun on oltava tyytyväinen itseesi.
Sitten tajuat, ettet tarvitse ketään.
Olin onnellinen yksin. Carloskin oli.
Nyt olemme onnellinen homopari.
Kokeilisit sinäkin."
Hetken mietin, pitäisikö nusaista Felipinhoa.
Sitten tulin toisiin aatoksiin.
Mutta ymmärsin, mitä hän ajoi takaa.
"Olette komea pari", sanoin.
Siitä syntyi mukava tunnelma.
Kun käännyin, Felipinho avasi oven.
"Nego Tchan on täällä!"
Yhtäkkiä he vetivät kielareita.
Felipinho sanoi: "Hän tosiaan on homo."
Esityksen viimeinen osa alkaa.
Niin kultaista!
Kerrataan.
Säännöt, periaatteet, itsetuntemus,
virheet mahdollistavat evoluution.
Ja lopuksi: "Kenen puolesta taistelet?"
Nämä viisi asiaa johtavat pokas ideiaan.
Sanon jotakin juttuja,
ja kertokaa, jos olette samaa mieltä.
Olkaa muutoin hiljaa.
Ärsyttääkö äitisi?
Joo! -Sama täällä.
Ja hän käy kirkossakin.
En ole koskaan käsittänyt sitä. Hän lähtee -
etsimään Jeesusta ja palaa kera Saatanan.
Ovatko veljesi ja sisaresi yhä outoja?
Joo! -Ja tulivat samasta pimpistä.
Hyvä, huono, hyvä...
Näkyykö setiä vain, kun he tarvitsevat jotain?
Joo!
Törmäättekö sukulaisiin vain, kun joku on kuollut?
Joo!
Jos sukusi on kuten muidenkin,
miksi valitat omastasi ja minä en?
Et ymmärrä rooliasi suvussa.
Sinä, joka valitat suvustasi:
Sukusi oli ärsyttävä jo ennen syntymääsi.
Syntymälläsi vain pahensit asiaa.
Olet pelkkää painolastia.
Et ole ansainnut niitä Racionaisin sanoja siitä,
että jokainen kukka voi kukkia kaatopaikallakin.
Siellä olet vain enemmän roskaa.
Sinun tehtäväsi on muuttaa suuntaa.
Sinun pitää olla se pokas ideia, jotteivät he koe samaa.
Et ymmärrä. Valitat mieluummin.
Elämä on vettä. Aiotko hukkua vai uida?
Pitäisi alkaa elämäntapavalmentajaksi.
Kun olin 14, menin juttelemaan yksille tyypeille.
Näin, kun kaveriani Fábiota hakattiin ja ammuttiin rintaan.
Hän kuoli kaikkien edessä.
Hänet murhattiin. Olin 14.
Ette voi ymmärtää sitä arpea, jonka se jätti, jos ette ymmärrä tätä.
Ette voi ymmärtää meitä.
Mutta en minä voi vain tulla tänne ja lopettaa kiusalliseen hetkeen.
Ei. Minun pitää naurattaa teitä sillä hirveydellä.
Joten vitsailen Fábion kuolemalla.
Nyt ne naiset ajattelevat: "Hei,
Thiago,
luuletko ihmisten nauravan sille?"
Kyllä.
Koska vitsi ei koske häntä vaan koomikkoa.
Kun olin 14, menin jututtamaan yksiä tyyppejä,
ja näin, kuinka ystävääni vedettiin turpaan ja ammuttiin.
Oliko se turpaanveto tarpeen?
Ei ollut.
Mitä siis tein?
18-vuotiaana päätin, että kun olen 30, äiti saa talon.
Se onnistui. Sain itsekin talon.
Halusin olla taloudellisesti itsenäinen, ja olen.
Halusin upean auton. Minulla on Chevrolet Onix, mutta kuitenkin.
Lupasin perheelleni, että kun olen 30, kävisimme joka vuosi matkalla -
jossain muualla kuin Mongaguássa.
Olen käynyt siellä tosi paljon.
Silsa tunnistaa jalkani heti.
Voin ylpeänä kertoa,
että ensimmäinen matkamme -
oli Disneyworldiin.
Kyllä.
Edistystä.
Duunia.
Lahjakkuutta, vitsejä,
oma juttu, esitys -
ja rahaa teiltä!
Rahoititte sen reissun.
Ja kuulkaa,
kun kuvaamme tämän Netflixille, kaikki näkevät tämän.
Brasilialaiset näkevät voittomme ja toteavat:
"Ei hitto, äijä lähti Disneyworldiin!"
Toisaalta myös gringot näkevät tämän.
"Katso, muru. He juhlivat menemällä Disneyworldiin."
Koska olen häpeilemätön,
käsken zoomata naamaani.
Ei liian lähelle.
Hei, molopäät!
Kunnioittakaa valintaani.
Ette tiedä, millaista Playcenterissä on!
Kunnioittakaa minua ihmisenä!
Ette tiedä, millaista on jonottaa 14 tuntia vuoristorataan -
ja kuulla sitten: "Epäkunnossa."
Tekee mieli tappaa kaikki.
Säästin paljon 30-vuotiaaksi asti.
En paljon rahaa, mutta säästin paljosta.
Valitsin aina halvimman vaihtoehdon.
Jos menin syömään, meninkö Fofuraan vai Fandangosiin?
Fofuraan! -Fofuraan.
Söin sipulin ja persiljan makuista muovia säästääkseni.
Toddynhoa vai Xocopinhoa? -Xocopinhoa!
Rottien kaakaota.
Kolmen jälkeen vatsa huutaa: "Voi juku!"
Mahtava yleisö.
Kun keskittyy liiaksi ajattelemaan rahaa -
perheen elämän muuttamiseksi, sitä tulee materialistiksi.
Mutta Disneyworldissa en halunnut ajatella rahaa.
Olimme ekaa kertaa ulkomailla. Piti nauttia, eikö?
Kyllä!
Kelasin asiaa ja totesin: "Paskat rahasta."
Lykkäsin koko perheen lentokoneeseen.
Se oli vaikeaa.
En tiedä, oletteko onnistuneet ilahduttamaan rakkaitanne.
Mutta se on ihana tunne.
Kun näin heidät siellä, se oli mahtavaa.
Kaikki olivat onnellisia.
Minun työni ansiota kaikki.
Nelivuotias sisarentyttöni hymyili leveästi.
Kuin joku syömässä yhdeksän taalan churroa.
Mikä vittu siinä maksoi?
Äitini osti 150 taalan puseron.
Äidillä oli kylmä.
Hän sanoi: "Kylläpä paleltaa."
Käskin odottaa kotiin asti.
"Ei, ostan puseron."
Äidillä oli kylmä.
Äidilläni.
Vaihdevuodet päällä seitsemän vuotta.
Mutta Disneyworldissa tuli kylmä.
Rajansa hälläkin.
Koko perhe piti hauskaa.
Tuhlaillen rahojani.
Kaipasin ensimmäistä kertaa Mongaguáan.
Mutta päätin olla surematta.
Sisarentyttö tuli luokseni:
"Masu kurnii!"
"Onko nälkä? "On."
Hän on tosi söpö. Tässä kerran hän sanoi jotain hassua.
"Setä!
Isä sanoi, että hän ei juuri välitä sinusta."
Sanoin, että samat sanat.
Kysyin Iaralta, oliko hän varannut lounaan, jolla voi tavata Mikin.
"Varasin. Mikki tulee pian."
"Jes, onnistuimme!"
Söimme siinä ja Mikki saapui. "Mikki tuli!"
Sanoin: "Hei,
rauhoitu!
Et tiedä, kuka Mikki-puvussa on. Entä jos siellä on Michael Jackson?
Rauhoitu nyt!"
Koska olen brasilialainen kulmien kasvatti,
sanoin: "Hei kuule,
voitko mennä tytön kanssa kuvaan, senkin rotta?
Jos tyttö alkaa itkeä, käy köpelösti!
Tottele."
Istuin röhnöttämään.
Joku nainen tuli siihen.
"Terve", sanoin. Hän ojensi laskun. 440 dollaria.
Eli 1700 realia.
Lounaasta.
Ilman lentolippuja.
Mikki oli paikalla, mutta ehkä Elsakin. Kyllä kylmäsi.
"Miten maksatte?" Sanoin: "En tiedä.
Käykö perse? Siskot ovat mukana."
Sanoin: "Mikä tässä maksoi näin paljon?"
"Lounastitte Mikin kanssa."
"Se vitun rotta.
Palaisi viemäriin Turtlesien luo.
1700 realilla Hessun pitäisi antaa suuseksiä äidilleni.
Toivottavasti tämä kana oli Roope Ankka."
Tein siitä ison numeron. Perheeni näytti tältä.
Hävetti taas.
Taas asetin rahan etusijalle.
Mutta että 1700 realia!
Lounaasta!
En ollut ainoa kiukkuinen.
Toinenkin brasilialaisperhe raivosi.
Se toinen mies oli vihaisempi.
Hän huusi: "Ja vitut rauhoitun!"
Katsoin rahoja, ja sitten näin -
Yasminin halaavan Mikkiä.
Hän katsoi Mikkiä.
"Mikki.
Olet tosi komea."
Mikki sanoi...
Katsoin sitä touhua ja mietin, mitä oikein murehdin.
Keksin.
Katsoin rahoja ja hoksasin, että ne voisi jakaa kymmeneen osaan.
Unohdin rahat ja huikkasin Yasminille.
"Olet tosi rakas minulle."
Hän katsoi hymyillen minua. Kuului...
"En puhunut sinulle, senkin rotta!
En minä sinua pelkää! Kutsu Pluto!"
"Minäkin rakastan sinua, setä.
Pääsi on kuin Mikillä."
Katsoin rahoja ja totesin, ettei se ollut sen arvoista.
Sillä rahalla olisin voinut antaa tytölle Firminon hampaat.
Sillä jätkällä on hiton valkoiset hampaat.
Kurlaa valkaisuaineella.
Lounaan jälkeen lähdimme Pandoraan, Avatar-kaupunkiin.
Outo mesta.
Ihan sinistä. Ketään ei tunnistanut.
Älytöntä. Ja äänimaailma oli kuin Pandorassa.
Joka puolella on piilossa kaiuttimia.
Äiti sanoi: "Tämä paikka on kirottu.
Pitää rukoilla. Tarvitaan 40 pappia -
paikan siunaamiseen.
Täällä ei olla nähty Raamattua hetkeen."
Sanoin, että olimme eri planeetalla. -"Paskat, Thiago.
Tämä on Saatanan kiroama."
Sanoin, että olimme Pandorassa.
"Tiedätkö ne siniset smurffit?"
Pysähdyimme ja kuului...
"Tervetuloa, maan asukit.
Tämä on Pandora.
Pääsette tänään ensimmäiselle simuloidulle lennollenne.
Jos suoriudutte siitä, voitte asua avatarten seassa.
Menkää seuraavaan huoneeseen ja asettukaa laitteisiin."
Hitto vie!
"Jukoliste!"
Istahdin siihen kuin kalliin prätkän päälle.
Katsoin sisarenpoikaani. "Tämä on Hornet!
Missä ajolasini ovat, äiti?"
Äiti asetteli 3D-lasit likinäköisille silmilleen.
Hän laittoi 3D-lasit -
ja sanoi: "Näen taas." Voi hyvä luoja.
En käsittänyt mitään.
Pelkkiä laitteita.
Kun laitoin lasit, olin heti Pandorassa.
"Jukoliste!"
Nainen sanoi:
"Kaikki simulaattorissa tapahtuva on totta, joten pidä kiinni."
Sitten hän katosi. Ja se prätkä.
Se oli valtava lintu! Sininen!
Nimesin sen São Caetanoksi.
Se lähti kävelemään.
Se räpäytti siipiään kahdesti.
Ja kirkaisi.
Se sukelsi ja sanoin: "Rauhoitu, São Caetano!"
Se oli osua kiveen ja syöksyi 150 kilometrin tuntivauhdilla.
Sanoin: "Mene vain, peitän rekkarin.
Mene, São Caetano!
Kytät eivät saa meitä kiinni!"
Lintu keinui puolelta toiselle me mukanamme.
Jossain vaiheessa tunsimme tuulen puhaltavan.
Kun osuimme veteen, kastuimme aidosti.
Jossain vaiheessa menimme metsään -
ja Disney lisäsi sinne metsän tuoksua!
En ole ennen käynyt metsässä.
Äiti nuuhki kasveja ja sanoi:
"Ethän polta paholaisen savukkeita?"
"Hulluko olet, äiti?"
Yhtäkkiä lintu räpytteli jälleen.
Ja laskeutui.
Hengitti.
Jalkamme olivat sen vatsaa vasten.
Kun se hengitti, jalkamme menivät...
Tunsimme eläimen hengityksen.
Jos kokemus oli hurja minulle,
ajatelkaa kirkossa käyvää äitiäni.
Kuulin äitini hokevan:
"Herra, auta!
Kristuksen veressä on voimaa!
Vaikka minä vaeltaisin pimeässä laaksossa -
ja ratsastaisin paholaisen hevosella!
Mutta Jeesus on ohjissa!"
Kysyin hädissäni: "Mitä tunnet?"
"Kutittaa."
Totesin, että hulluja koko sakki.
Matka päättyi.
Äiti juoksi itkien halaamaan.
Ei ole kiva nähdä äidin itkevän.
Käskin muiden odottaa.
Työnsin äitiä hellästi kauemmas ja kysyin:
"Äiti hei,
miksi itket?"
Hän kääntyi minuun päin. "En ole koskaan lentänyt."
"Mitä?"
"Lensin ensimmäistä kertaa.
Olen ollut lentokoneessa, mutta nyt lensin -
eläimellä!"
"Äiti, se oli vain simulaattori."
"Mutta se on sama asia!"
"Simulaattori vain simuloi", sanoin.
"Äiti,
olen tottunut näkemään sinun itkevän vain vihasta ja surusta.
Mutta tämä ei ole kumpaakaan.
Oletko iloinen?"
Hän vastasi: "Olen.
Se lintu hengitti.
Huhhuh!
Olipa hurjaa!
Pitää kertoa Fátimalle."
Sanoin: "Mutta hei,
miksi itket?" "En miksikään."
"Kerro nyt", pyysin.
"En miksikään."
Ja muuten, tunteiden pitää antaa tulla.
Vartuimme paikassa, jossa itkeminen kiellettiin.
Ongelmista ei kehotettu puhumaan. On pahempaa pitää kaikki sisällään.
Kysyin: "Äiti, miksi itket?"
"Sitä minä vain...
En minä tiedä.
Olisipa ollut hienoa suoda tällainen omalle äidille.
Mutta -
ei se mitään."
Sanoin: "Ei hätää.
Ei sinulla olisi ollut varaa.
Pelkkä lounas olisi ylittänyt luottorajan."
Sanoin äidille: "Hei kuule.
Olet itkenyt ilosta vain kahdesti nähteni.
Eka kerta oli se, kun ostin sinulle talon.
Toinen kerta oli se, kun lensit.
Kuules, kuules.
Kuules, kuules, kuules.
Jos olisin tiennyt, mitä siihen vaadittiin, olisit vain lentänyt.
Äiti sanoi: "En lentänyt. Se oli simulaattori."
"Sinäpä nopeasti opit!
Mitä nyt?"
"Poika, katso tätä kaikkea. Disneworldia.
Tämä on ansiotasi." "Ei, vaan Mikin.
Nappaan vielä sen rotan.
Potkaisen sen pään irti.
Lucas huutaisi: 'Tuo limsaa!'"
"Ei, pösilö", äiti sanoi. "Olemme kaikki täällä.
Olet uurastanut ja tämä on sen seurausta.
Halusin sinun tietävän...
Tiedän, että harmittelet, kun et ehdi nähdä meitä.
Mutta katso, mitä saat aikaan.
Rakastamme sinua. Ja kuule,
olen onnekas, kun saan olla äitisi.
Pidät meistä huolta. Sinusta tulee hyvä isä.
Teet vain päinvastoin kuin omasi."
Halasin äitiä.
Kun käänsin pääni, näin koko perheeni katsovan meitä.
Tunsin ensimmäistä kertaa aitoa riemua.
Katsoin perhettäni ja totesin: "Me voitimme."
Jos 12 vuotta pokas ideiaa johti tähän,
niin kyllä kannatti.
Ei tämä ole maailman parasta komediaa.
En ole maailman paras koomikko.
Mutta tämä on monille ainutlaatuista.
Sellaista meidän pitää tehdä.
Pitää toimia toisten äänenä.
Kuten tapaan sanoa:
"Jos ei ole vertailukohdetta,
ole se itse."
Kun halasin äitiä,
olisi pitänyt vain lähteä.
Mutta tajusin hänen päänsä olevan tässä.
Kun käänsin pääni,
suuni osui hänen korvaansa.
Kaikkien kauniiden sanojen jälkeen oli pakko sanoa jotain.
Ja parhaat fanini arvaavatkin...
Ja väärään paikkaan eksyneet kauhistelevat:
"Rita!
nämä slummin asukit puhuvat omaa kieltään!"
Ja nyt kaikki hoksasivat.
"Hei.
Thiago,
et kai sanonut..."
"Amanakashamana."
Siinä oli suoraa puhetta!
Siinä kaikki. Kiitos!
Ja muistakaa: pokas ideia.
Tekstitys: Sonja Lahdenranta