Downloaded from YTS.MX
ORIGINALNA NETFLIX POSEBNA HUMORISTIČNA EMISIJA
Official YIFY movies site: YTS.MX
Druge prirode, druga kultura
U mom kvartu pomiješana struktura
Smijemo se da se preživi tortura
Pravi maher i policijski auto s puta izgura
Po kvartu se šepuri kao pura
U kvartu su braća, frka, škola i tvoja smrtna ura
Iz kvarta je i onaj koji se tako dobro fura
Pljesak, molim, pred vama je veliki Thiago Ventura.
Da vas čujem!
Ovdje predstavljamo kvart!
Tako je!
Da te čujem, Brazile!
Iz Taboão da Serre svijetu! Možete sjesti, dobro je.
Ovo je moja treća posebna humoristična emisija.
U prvoj, koja se zvala Ovo je sve što imam,
govorio sam o važnosti komedije u mom životu.
U drugoj, Budi zahvalan,
o svemu što mi je komedija dala.
Ova se zove Bez okolišanja.
To je filozofija života koja me dovela ovamo.
Tko zna što znači pokas, neka kaže: „Ja.”
Ja!
Ludo je to.
Većina ljudi iz kvarta zna što je pokas.
Istovremeno mnogi od vas kažu: „Ne.”
-To je skraćeno od pokas… -Ideas.
A pokas ideas znači bez okolišanja, ma gdje bili.
Hajdemo ovako: Ja ću reći riječ
i ako je to za pristup bez okolišanja,
svi zajedno recite: „Pokas.” Može? Krenimo.
-Silovatelji. -Pokas.
Ljudi koji pucaju u školi?
Pokas.
Oni koji traže gutljaj jogurta?
Pokas.
Glasnije nego za silovatelje?
To pokazuje da Brazil ima principe.
Silovanje može, ali nemoj se šaliti s našim laktobacilima.
Kad sam postao popularan,
oko 70 posto moje publike bili su tipovi,
a 30 posto djevojke. Ali danas…
50 posto su tipovi,
a 50 posto buntovnice.
Djevojke koje me prate su moj tip.
Ne pristaju na sranja i ne boje se reći što misle.
Tako je.
Totalno su bezobrazne.
Neki dan sam čitao komentare na mom YouTube kanalu.
Jedan tip je rekao:
„Buraz, već dvije godine nisi smiješan.”
A cura je napisala: „Da? Prestani ga pratiti i jebi se.”
Pomislio sam: „Čuva mi leđa!”
Sad jedna samo za žene. Idemo.
Je li ovo pokas: Djevojka
kaže da ti je prijateljica,
ali kad prekineš s dečkom, ona ga zavodi?
Pokas!
Kosu bi si počupala, zar ne?
Cure iz Taboão da Serra misle: „Ti si lud!”
Oni koji se upucavaju tvom dečku ili curi?
Pokas!
Onaj kome smrdi iz usta i stoji ti preblizu?
Pokas!
Spali ti trepavice.
Znate kako je nastao konjunktivitis?
S okom je sve bilo u redu.
Nešto mu je upalo, rekli su: „Puhni.”
Sedam dana na bolovanju.
Mojoj prijateljici Eliane jako smrdi iz usta.
Rekao sam njezinoj prijateljici: „Virginia,
reci Eliane da joj smrdi iz usta.
Neću razgovarati s nekim tko mi svako malo prdne u lice.”
Kaže: „Ma nije tako loše.”
Kažem: „Jesi luda?
Kad govori vani, ulične lampe eksplodiraju.”
Rekla je: „Šuti, Thiago. Ona je vjernica, uzruja se.”
„OK, šutjet ću.”
Ona dođe, ja gurnem prst u guzicu.
„Hej, Thiago.” Rekao sam: „Bok, kako si?”
Stojim ovako. Dođe Virginia: „Što je?”
„Ako moram mirisati govno,, radije bih da je moje.”
Još jedna.
Korumpirani policajci, pokas ili ne?
Pokas!
Štemeri koji misle da su glavni
i ne shvaćaju da samo potiču na nasilje?
Pokas!
Smrdljivci koji te grle?
Pokas!
Jebite se!
Oni kojima smrde pazusi
ne mogu ovako držati ruke,
zagrliti te oko struka i brzo se odmaknuti.
Ne. Vide tvoja ramena, rašire svoja đavolja krila
i stave svoje pazuhe na tvoja ramena,
kao da je to savršeno mjesto da se odmore.
I onda ta korozivna tekućina
koja dolazi ravno iz đavolje mokraćne cijevi
nagrize tvoje majicu.
Dođeš u hudici, odeš u majici bez rukava.
Ako imate prijatelja koji smrdi, morate mu to reći.
Imao sam taj problem. Rekao sam: „Afonso…
dolazi naš smrdljivi prijatelj." Grozni ste.
Pazite čemu se smijete!
„Dolazi smrdljivko, reci mu.
On je tvoj prijatelj.”
Afonso kaže: „Thiago…
On zbilja smrdi.” „Pa da.
Kad je došao k meni, tapete su se odlijepile.
Spavao je na kauču i kauč je povratio jastuke.
Mogu mu ja reći da smrdi?”
Afonso pita: „Kako ćeš to reći?”
Priđeš mu i kažeš: „Čovječe…
Iskreno, ne znam kako da ti kažem, ali…
nešto je umrlo u tebi.”
Rekao je: „Jesi lud?
Nitko neće razgovarati s tobom.”
Tako je. Moj prijatelj je imao bijele pazuhe, znate ono?
Znate one žute pazuhe? Znate?
Kad bi nosio bijelu majicu,
pazusi bi mu bili žuti. To mi nije jasno.
Kako to da iznojiš juhu
i ne odeš liječniku provjeriti
zašto imaš košnicu ispod pazuha?
Ispod pazuha se stavlja dezodorans, a ne sok.
Nije znao da ima žute pazuhe pa mu je život rekao.
Otišao je u crkvu s Biblijom ispod žutog pazuha.
Djeca iz ulice rekla su da je Isus umro u Knjizi postanka.
Idemo još jednu.
Još jedna.
Oni koji posude novac i ne vrate ga?
Pokas.
Ono koji posude odjeću i ne vrate je.
Pokas.
Osoba s kojom se prvi put seksaš
koristi nerazumljivi sleng?
Ne kužim. Kurac treba biti tvrd, a pica mokra. Nisu bili.
Pokas!
Mislim da je to više moj problem, nego vaš.
Ozbiljno. Sve je išlo glatko,
a ona odjednom kaže: „Jebi me.”
”Kažem: „Pa to i radim.”
Ona će: „Nastavi.” „Pa nisam ni stao.”
Rekla je nešto što nisam razumio i stao sam.
Rekla je: „Da, baš tako.
Super je.
Stavi mi džonija.”
Pitao sam: „Što?
Što da stavim, anđele?”
Rekla je: „Daj mi tog džonija!”
Pitam: „Kojeg džonija?”
„Tog tvog velikog džonija!”
Kažem: „Velikog džonija?”
Pomislio sam da je to pas.
Rekao sam: „Džoni!”
„Što je džoni, jebote?”
„Ono što imaš u ruci.” Kažem: „To je kita!
Kita je kita, džoni je džoni!”
Kita me pogleda: „Ne volim da me zovu džoni.
Ova žena me ne liže i zove me džoni?”
Pitam: „Što je džoni?”
„Stavi tog džonija u moju pipicu.”
Kažem: „Što?”
Kažem: „Pipica?
Picu nazivaš dječjom riječju? Koji vrag?
Gledaš previše Pokémona.
Charmander, Charmeleon, Charizard, Charpipica?”
Gledao sam sve sezone
i nikad nisam vidio da Ash pozove Picumona.
Kroz komediju
utemeljili smo filozofiju bez okolišanja s pet točaka.
Prva točka: pravila.
Odredi svoja, naročito ako si iz kvarta.
Oni s kojima se družiš moraju znati tko si.
Inače će te pregaziti.
Shvatio sam da život ima puno pravila
kad sam zaigrao taco, ulični kriket.
Tko je igrao taco?
-Ja! -Ekipa iz kvarta.
Kvartovska ekipa viče: „Ja!”
A bogati klinci se pitaju: „Talk?
Kao puder? Znam za Johnson & Johnson.
Prvi put igram taco,
uči me prijatelj Thiago Kaka.
Jer je bos stao u govno.
Kaže da mu je prošlo kroz prste.
Odvratno, ali smiješno, zar ne?
Rekao je: „Čak i napraviš plesni korak.”
Najgore je što je od gađenja osjetio fizičku bol.
Stao je u govno i rekao: „Joj!
Joj, moja noga!
Ugazio sam!
Pusti vodu!
To je govno!”
U pomoć mu je došao prijatelj Junior Pušenje Kurca.
Mogu objasniti zašto ga tako zovemo? Molim vas!
Bit ću brz.
Neki klinac je dotrčao i rekao:
„Netko Junioru puši kurac.”
Kažem: „Polako, to se ne priča tako.
Što se događa?”
Rekao je: „Netko…
puši…
Junioru kurac.”
„Gdje?” „U zahodu, na igralištu.”
„Koliko dugo?” „Pet minuta”
Pitam: „Vidio si ga?” „Da.”
„Vrata su otvorena?” „Ne.”
„Kako si onda vidio?” „Što?”
Kažem: „Ako su vrata bila zatvorena,
kako si ga vidio?”
Kaže: „Netko
Junioru puši kurac.”
Pitam ga: „Ako su vrata bila zatvorena,
kako si ga vidio?”
Kaže: „Netko
Junioru puši kurac.”
Kažem: „Koji je plan?”
On će: „Ovo je plan.
Dotrčimo do vrata i napravimo ovo.
„Hej, Juniore, netko ti puši kurac!”
Kao da Junior to ne zna.
Kao da bi tek tada primijetio.
Junior pogleda i kaže: „Što? Jebote!”
To je bila grozna ideja i, kao svako dijete, pristao sam.
Otrčali smo onamo
i došli do vrata. „Idemo!”
„Juniore…” Nije bilo vremena.
Osoba koju mu je pušila napravila je ovo: „Pustite Juniora.”
Sranje.
Izgleda da je došla cijela ekipa!
Thiago Kaka došao me naučiti taco.
Brzo je sve objasnio.
„Thiago, pazi. Brzo, ja sam sljedeći.
Baci loptu u limenku.
Ako uspiješ, reci: 'Oprosti, daj mi palicu.'
Dodat će ti palicu, nemoj je uzeti.
Ako je primiš u zraku, gubiš je.
Neka je stavi na tlo.
Drugo pravilo: Baci lopticu.
Ako je netko udari i ode unatrag,
jedanput, dvaput,
triput, treći put
predaje palicu. Ne preuzimaj je u zraku.
Neka je stavi na tlo. Treće pravilo:
Ako igraš i čuješ:
'Auto!',
makni se s ceste.”
Nevino sam pitao: „Zašto?” Rekao je: „Jer dolazi auto.”
„To je pravilo igre?”
Rekao je: „Ne, života.”
„Reci iduće pravilo.”
Kaže: „Uzmi loptu i baci je.
Ako netko udari loptu
i ti trčiš za njom,
pazi, vikat će ti:
'Donesi sok!'
Želi ti se uvući pod kožu da izgubiš.
Zato se ne obaziri na protivnike, dobro?
To je sve. Nađi para i dođi igrati, na redu si.”
Rekao sam: „Ajme meni!”
Gledam uokolo, ali nitko nije sam.
Odjednom, vidim Lucasa.
Mali Lucas je prijatelj kojeg svatko ima.
Znate onog prijatelja koji ništa ne vrijedi?
On je jedini ostao.
I igrao sam s njim.
Kad kažem da nisam htio igrati s njim,
žene u publici reći će: „Hej!
Thiago!
Ljubavi, zašto si igrao s njim ako to nisi htio?”
Jer je izgledao jadno.
Prijateljica se prvi put poševila
jer ju je dečko lijepo zamolio.
Rekao sam: „Ozbiljno?”
Ali, zbilja, Mali Lucas je jako simpatičan.
Drag je, ali i pravi manipulator.
Došao je ovako:
„Dobro jutro.
Ja sam Lucas i kod čovječanstva volim tri stvari.
Mir i sklad među ljudima,
svog tatu Ricarda, koji me rano ostavio
i sve koji su platili kartu za ovu predstavu.
Bok, Thiago Big Big!”
„Kako si, Mali Lucas?”
„Fantastično.
Danas je lijep dan, zar ne?
Ptice pjevaju, miševi trčkaraju, djeca igraju taco.
Moja mama kaže da oni koji igraju taco vole vraga.
Kaže da oni koji igraju lovice,
skrivača ili ledene babe isto vole vraga.
Oni koji gledaju Vitezove zodijaka,
Digimona, Pokémone, Yu-Gi-Oh! također.
Volim Boga, ali rado bih malo volio i vraga, znaš?
Ono što volim nije za Isusa.
Ali nešto sam odlučio probati, iako je to đavolja igra.
Moja želja da igram taco je prevelika.
Ali činjenica je…
da bih igrao taco,
trebam nešto što nemam, a to je prijatelj.
Ali to je dobro, zar ne? Ionako sam navikao biti sam.
Samo ja i Jehova.
Ali obećao sam Bogu
da ću biti dobar ako mi da prijatelja za taco.
I zamolio sam ga da se zove Thiago.”
Tada sam se rasplakao i rekao:
„Hoćeš igrati sa mnom?”
I nakon te manipulacije rekao je: „Slava Bogu.”
Mali Lucas je jako sladak.
Simpatičan je.
Sviđa vam se?
Ne možeš se ljutiti na njega.
Rekao sam: „Lucas, pazi. Mi smo na redu.
Slušaj, kad se lopta zakotrlja,
reci: 'Donesi sok!'”
Slatko je rekao: „Ne smijem, imam dijabetes.”
Rekao sam: „Bože moj.”
Iako mu nisam mogao sve objasniti,
zaigrali smo.
Bilo je ovako: Lucas, limenka, Thiago Kaka.
John, limenka, ja.
John se rodio visok dva metra. Takav je izišao iz majke.
Liječnici su rekli: „Vuci!
Vuci!
Potkoljenica je izašla.”
Pupčanu vrpcu je vukao klinac iz ulice.
Rekao je: „Idemo!”
Nije držao palicu, to je bila daska za glačanje.
Jednom je zamahnuo palicom
i Thor ju je uzeo, mislio je da je čekić.
Ali mi se nismo nikoga bojali, kad si klinac, briga te.
Triput sam odbio loptu od poda.
„Idemo, Kaka!”
Lopta prođe pored Kake i limenke.
„Bila je prejaka, nisam je mogao uloviti.”
Kažem: „Idi za loptom, dušo.”
Kad je potrčao, znao sam da ćemo izgubiti.
Trčao je tako sporo, izgledao je kao stara Japanka.
Jeste vidjeli te stare Japanke?
Vičem: „Trči, Lucas!” A on će: „Teško je, jebote.
Majku ti…
Nitko mi ništa ne govori,
a sad ovdje trčim.”
„Imam je.” Kažem: „Čučni i baci je.”
Umjesto da se sagne i učini ovako…
Ne.
Taj prokletnik…
sagne se i baci loptu u zrak, ovako.
Lopta koja skače je dar za onog koji udara.
Palica je bila na tlu,
lopta je poskakivala, John nije mogao završiti rečenicu.
Stajao je ovako. „Idemo…
Lopta će završiti ovdje.
Kako baciš loptu koja poskakuje?
Sjećaš se što sam te učio…”
Lopta odlazi. Lucas je zbunjen,
kaže: „Donesi sok!”
„Ne, Lucas, trči!”
On kaže: „Ovo je teško, jebote.
Koja brza igra.
Mama ima pravo, to je vražja igra.”
Lucas je došao i otišao.
Rezultat meča je obično 2-4, 6-0,
a sad je već 16-0.
Igra se do 20.
Nakon minute i devet sekundi već je bilo 16-0.
Pobjesnio sam.
Kažem: „Lucas, brzo dođi.”
On pita: „Što je?”
Kažem: „Dođi da te gledam u oči kad ti govorim.”
„Neću, udarit ćeš me.”
Kažem: „Ako ne dođeš, ja idem onamo.”
„Moraš me uloviti prije kuće.”
Trebalo mu je četiri minute. Bio sam na vratima.
Htio sam mu nešto reći u lice, ali nisam.
Prišao sam mu: „Hej, Lucas, slušaj!
Želiš izgubiti utakmicu?
Već si izgubio oca.”
Moraš ga motivirati.
Mislite da je Afonso uspješan samo zbog šala?
Motivirao sam ga. U šoku ste?
Mali Lucas uzima loptu i baca je.
Jedna unatrag. Ustaje Junior Pušenje Kurca.
Uzimam loptu i bacam je.
Dvije unatrag. Ustaje osoba koja puši Junioru.
Lucas hvata treću loptu i baca je.
Tri unatrag. Jako je sretan. Kaže:
„Tri unatrag, daj palicu.” I kaže uvredu
koju nikad nisam čuo.
Hvata loptu i baca je.
„Tri unatrag, daj palicu, slaboumni.”
Bio sam sretan, ali slaboumni?
Što znači slaboumni?” „Isto što i krkan.”
Valjda se vjernici tako vrijeđaju.
Uglavnom…
Mali Lucas je uzeo palicu.
Budući da ju je uzeo, prvi je udarao.
Čim je udario, izgubili smo palicu.
Gledajte. Rekao je: „Hajde, baci je.
Hajde.
Jer ako je ovo vražja igra, ide u pakao.”
Lopta dolazi, on vikne: „Idemo!”
Nisam ni znao da možeš udariti vlastitu limenku.
Vičem: „Ne!”
A on kaže: „Mama me zove kući.”
„Ne, ostaješ sa mnom da kraja, jebote!”
Uzeo sam loptu. „Jebiga.”
Umočio sam je u kanalizaciju.
Oni iz kvarta znaju. Kad umočiš loptu u kanalizaciju,
i kad je baciš, mulj odleti nekom u lice.
Jedan klinac je tako oslijepio.
Pogodio je loptu zdravim okom.
Idući dan je dobio nadimak Webcam. Kunem se.
Nisam mario. „Hajde, John!”
Dobro sam bacio, ali John je bio sjajan.
Zakoračio je udesno i pogodio loptu.
„Ne, jebote!”
Ulovio sam je, brz sam.
Od 16-0 došli smo na 18-0.
Bijesan sam.
Nisam mogao biti ljući,
dok Lucas, iz mog tima, nije viknuo:
„Donesi sok!”
„Što si rekao, buraz?”
„Ne, nemoj ga donijeti.
Imam dijabetes, ni sam ne znam zašto sam to rekao.
Pogriješio sam.”
„Vidiš zašto te otac ostavio, Lucas?
Kaka, ozbiljno ti kažem.
Mrzim kad se u filmovima stvor okrene protiv stvoritelja.
Ali 18-0?
Neću dopustiti da me poniziš pred cijelim kvartom.
Pripremi se.
Sad ćeš vidjeti gnjev moje moćne lopte.”
„Da…
budalo glupo.
Moć moje lopte je preko 30.000,
Kakarot.
Kad se pretvorim u svoj drugi oblik,
nećeš vidjeti boju ove lopte. Gledaj.”
„To nisi očekivao, zar ne, Kakarot?
Tvoja energija je inferiorna.
Pripremi se.
Hajde, Kaka!”
„Auto!”
„Hajde, Kaka!”
Bacim loptu još jače.
U tom trenu primjećujem sve detalje i podižem palicu.
Kad lopta udari u palicu,
moje nade odlaze k vragu.
„Ne!
Kaka!”
Kaka viče:
„Ideš, jebote!”
A Mali Lucas:
„Donesi sok!”
Ali lopta udara u stup.
I vraća se.
Nisam mogao vjerovati što se događa.
Dvaput je odskočila ispred mene.
Junior Pušenje Kurca viče: „Pogodi je, šupčino!”
Pogodio sam Kaku u lice.
„Ti si pobjednik!”
Pušenje Kurca se dere: „Daj palicu!”
Mali Lucas slavi kao Kaká.
Svi su uzbuđeni, dječji provod!
Preuzimam palicu u zraku, gubimo je.
Tako je, čovječe. Znate u čemu je stvar?
Objasnit ću vam.
Kada odrediš svoja pravila,
shvaćaš tu situaciju.
Nisam razumio pravila pa sam pogriješio.
To se događa kad se ne postaviš.
Ako ne pokažeš tko si, pregazit će te
i nećeš uspjeti.
Kad odrediš pravila, utvrdi svoje principe.
Ne boj se biti nekoliko verzija samog sebe.
U kvartu nas ne potiču da budemo što želimo.
Ali moramo biti ono što želimo.
Prvo sam htio biti nogometaš. Ništa od toga.
A drugo je ono o čemu ću govoriti.
Kad sam imao 14 g., htio sam biti slavni plesač axéa.
Jebite se! Svatko ima svoj cilj.
Otvaram se, nemojte me osuđivati, kvragu!
Mogao sam biti odličan plesač axéa. Slušajte.
Znate kako sam počeo? Tata jako volio Michaela Jacksona.
Pa sam htio biti plesač kao on, znate?
Nisam znao plesati pa sam probao axé.
Moj tata je volio Michaela.
Htio sam da me voli kao Michaela.
Puno je lagao o M. Jacksonu.
Pitao sam ga gdje se Michael rodio.
„U Diademi.”
„Gledaju li Jukanalhu iz kvarta?”
Jednom sam ga pitao zašto toliko voli Michaela.
„Potpuno je fokusiran.”
„Daj primjer fokusa.” „Bio je crn i postao je bijel.
Nismo znali da je to moguće. Ako je uspio, bio je fokusiran.”
„Je li bolji pjevač ili plesač?”
„Odličan pjevač, ali fantastičan plesač.”
Tako sam s 14 godina počeo plesati kao Michael.
Jebeno mi je išlo.
Samo kad plešeš kao on, ljudi prestanu govoriti s tobom.
Nepodnošljiv si. Rekli bi: „Thiago.” A ja: „Da?”
Presmiješno.
Svima sam govorio: „Hej, znam ovo mjesto.”
Htio sam biti kao Michael.
Mama vikne: „Žohar!” „Ubio sam ga.”
Htio sam biti kao on. Jednom autobus nije stao,
Rekao sam: „Ma daj,
želim ići kući.”
Ali tata mi nije dao!
Rekao je: „Nikad nećeš biti Michael. Znaš zašto?
Jer on osobno poznaje Boga.”
„Kvragu, sve poznaje.
Otkud to znaš?”
„Gledaj njegov show.
Okrene se, pucne prstima i obasja ga božanska svjetlost.”
Tad sam prvi put pomislio: „Jebi se.”
Sad kad imam svoj show, gledajte.
Kužite?
Super mi je ovo osvjetljenje, cijela konstrukcija.
I još sam obožavatelj Michaela Jacksona.
Ako ste i vi, recite: „Ja!”
Ja!
Ako mislite da u svijetu popa više nikad neće postojati
-bolji od Michaela, recite: „Ja!” -Ja!
Znači svi se slažu
da je Michael bio naš omiljeni pedofil.
Što je bilo? Prije ste bili govorljivi.
Michael Jackson je pedofil.
Mislite da to rado govorim?
I danas ga volim. Nije mi drago.
Prvi put kad sam čuo nešto ružno o njemu, popizdio sam.
Znate tko je to rekao? William Bonner.
Bio sam u kod kuće, u kvartu.
Bonner kaže: Jackson optužen za pedofiliju.”
Viknuo sam: „Ne!
Ne, William, ne!
Kako si povjerovao tim lažljivcima?”
Bio sam uvrijeđen. Idući dan je započeo emisiju:
„Dobra večer.” Rekao sam: „Idi u kurac.”
Vraga dobra večer.
Da je došao u moju ulicu, dobio bi pljusku.
Zašto mislim da je pedofil?
Jer sam, kao i Dave Chappelle, gledao emisiju na HBO-u
o svima koji su optužili Jacksona za pedofiliju.
Usput, sad sam na Netflixu
i želim nešto reći.
Hej, Dave Chappelle…
u Brazilu se mnogi ugledaju u tebe.
Znaš što mislim?
Meni si najbliže živo biće Richardu Pryoru.
I imam jedan san.
U tom snu pušim džoint s tobom.
Iako znam da ovo ima titlove…
moram ovo zamoliti na engleskom.
Gledajte.
Hej, g. Dave Chappelle.
Ja imam san.
U nesse snu…
Imam pitanje za vas.
G. Dave,
želite li…
fumara džoint sa mnom?
Ja sam tvoj fan, ozbiljno.
Zašto mislim da je Michael pedofil?
Jer sam, kao Chappelle, gledao HBO.
Usput, pogledajte Chappelleov Sticks & Stones.
U nekim šalama kaže da Michael nije pedofil,
a ja sad govorim da jest. Zašto?
Jer po mom mišljenju jest.
Gledao sam taj dokumentarac.
Oni koji su ga optužili, rekli su puno toga nevjerojatnog.
Treba biti jako hrabar da to izmisliš.
Bili su pred kamerom i morali su govoriti istinu,
zato sam siguran da je Michael pedofil.
Netko me udario u glavu. Nisam ga zaboravio.
Zamislite da mi je gurnuo prst u guzicu?
Mogao bih detaljno prepričati tu priču.
Mislim da je pedofil,
ali ne i da je umro.
Tko misli da je Michael živ?
Ja!
To me zabrinjava.
Jer postoji taj dokumentarac i ako je živ,
vjerojatno ga je pogledao.
Ne znam za vas, ali ja se sa svime šalim.
Mogu zamisliti Michaela Jacksona golog ispred televizora.
Kurac mu se digao,
gleda prijatelja i kaže: „Tito…
ova djeca su baš seronje.
Obećali su da će čuvati tajnu.
Tek sam umro, a oni me već olajavaju. Gle, Tito!”
Zašto govorim o tome?
Jer mi je nešto upalo u oko kad su počele te optužbe.
Ljudi su podivljali. „Šupčino!
Kako ti, kao odrastao muškarac, možeš optužiti starca,
milijunaša poput njega, za pedofiliju? Želiš mu uzeti novac?
Zašto to nisi rekao kad si bio dijete?
Zašto si morao odrasti da kažeš da te netko napastovao?
Zašto?”
Jer je bio dijete.
Eto zašto s djecom moramo razgovarati o seksu.
Ali kad upalimo televizor,
neki idiot govori: „Nemojte s djecom o seksu, dobro?”
To je pogrešno.
I, iskreno,
nećete me čuti da govorim o politici. Jer ne znam ništa o tome.
Ali znate o čemu znam nešto? O idiotima.
Ako ne shvaćaš zašto treba s djecom govoriti o seksu, onda si idiot.
Govorite s djecom o seksu da znaju
da je u redu da ih privlače oba spola.
Jer ljude privlače ljudi i to je to.
I još nešto:
„Ako te odrasla osoba dira, to nije ljubav, nego nasilje.
Molim te, reci to drugoj odrasloj osobi.”
Kad vidim da to ne razumiju,
pitam se što misle da su trebali reći?
Bih li sa svojom 12-godišnjom nećakinjom Ingrid
trebao razgovarati o seksu? I reći: „Dakle, draga,
jednom će te jebati na sve četiri.
Nisam htio govoriti o tome, ali…
Ja nisam, ali vidio sam mnoge na sve četiri.
Dušo, trebaš staviti prsa na pod…„
To ste mislili? Ne, samo malo.
Jesam li trebao 18-godišnjem nećaku reći:
„Kad ona leži na trbuhu, raširi joj guzove, pljuni na kurac i kreni.
Ovako!
Da.
Naprijed-natrag.”
Nikad ne bi nikome rekli.
Nitko ne bi vjerovao da je pedofil.
Ovisan si i ne shvaćaš da on griješi.
Kao što ne vidiš svećenike, pastore, ujake, roditelje…
Mislite li
da mi je Michael gurnuo prst u guzicu,
i da sam to rekao tati…
mislite da bi on imao problem s tim?
Odglumit ću tu scenu.
Zamislite: vraćam se od Michaela.
„Tata, došao sam iz Diademe.
Tata, u Diademi sam razgovarao s Michaelom.
Izvadio je svoj Billy Jean.
Nisam razumio. 'Black or White?'
Gurnuo mi je prst u dupe. Rekoh: 'Dangerous'.
Mislim da me napastovao.”
Tata bi sigurno rekao: „Da se to bar meni dogodilo!”
Ali zbog njegovog glazbenog utjecaja
počeo sam plesati.
Osnovao sam axé skupinu Swing Moleque.
To smo bili ja, Joabe, Felipinho,
Manu, Carina, Jéssica, Ariana, Michele i Nego Tchan.
Nego Tchan je bio gej.
Oduvijek. Pravi gej.
Homić, tetkica, gej!
Znate, pravi, zgodni gej?
Koji ponosno ide ulicom i svi se ozare kad ga vide?
Svi vole gejeve.
Dođe gej tip i kažeš: „Gej!”
To je pravi gej muškarac.
„Je li dečko ili cura?” „Gej je!”
Dok je on gej,
ti si heteroseksualan.
Mačo, muškarčina, užas!
Zar ne?
Bio je gej. Onaj gej
koji prepoznaje miris i okus kurca?
Bio je Waze za kurce.
Hoda pa stane.
Pitaš: „Što je bilo?” „Kurac je udaljen 30 m.”
S 14 godina napravio sam pogrešku s gej prijateljem.
Ne sramim se priznati jer više nisam griješio.
Kad to kažem, žene kojima sam drag pitaju: „Hej…
Thiago…
koju si pogrešku napravio?
Imao si predrasude?”
Ne.
Tad sam imao 14, a sad 30.
Prije 16 godina u Taboão da Serri
nismo znali za predrasude.
Bili smo gladni.
Imali smo druge prioritete.
„U čemu si onda pogriješio?”
Bio sam kreten. Zavelo me negativno mišljenje.
Jedan prijatelj mi je rekao: „Jesi znao da je Nego Tchan gej?”
Rekao sam: „U pičku materinu!
On je peder!
Reći ću to baki.”
Otišao sam pitajući se: „Što znači gej?”
Ne znam, pitat ću baku. „Bako, što je gej?”
A ona, pobožna žena kaže: „Sotona!
Slušaj me, Thiago.
Dva muška daju vukodlaka.”
Rekao sam: „Ajme meni.
Moram ga upozoriti prije punog mjeseca.”
Otišao sam k njemu i rekao: „Nego Tchan,
moram te nešto pitati, jesi li gej?”
Pogleda me i kaže: „Nikad!”
„Šupak mi neće reći.
Reći ću Felipinhu. „Felipinho,
jesi znao da Nego Tchan puši drugima kurac?
On je homić, tetkica, gej!
Briga me jebe li ili ga jebu, dečki ili cure,
među prijateljima nema tajni.
Zašto ima tajni šupak?
Zašto ne kaže svima da voli da ga jebu?
Zar glumi u Tajnoj misiji?”
Nije znao što da radi. Pogledao me: „Čekaj.
Hoćeš reći da je Nego Tchan gej?”
Rekao sam: „Felipe…
on voli straga.
Nema šupak, ima beyblade.”
„Ne, čekaj. Kažeš da je Nego Tchan gej?”
Kažem: „Felipe…
Baci svoj kurac na pod. On će ga šutnuti u zrak
i uloviti guzicom!
Peder je!”
„Ne, čekaj malo.
Previše informacija.
Hoćeš reći…
da je Nego Tchan gej?
Čovječe… Nisam znao.
Obratit ću pozornost.
Ako vidim da je gej, dat ću ti znak.
Pogledat ću te i ovako reći: 'Big Big…'
I znat ćeš da ja znam da je gej.
Ali dok nisam siguran, pitanje je:
Hej, Big Big,
jesi pokušao gledati svoja posla?”
To me zaboljelo.
Ali u pravu je, to je bez okolišanja.
U filmovima sam vidio
da treba više hrabrosti
da se suočiš s neprijateljima nego s prijateljima.
Tko je to je rekao? Albus Dumbledore.
Ravno iz kvarta Hogwarts.
Pazite moje referencije.
Kad to kažem,
super mi je jer onaj tko plješće kaže:
„Hej…
Thiago…
Ja sam Slytherin!”
Došli smo do četvrtog dijela:
pogreške omogućavaju evoluciju.
Razmjenjujte ideje. Ne treba nam
da nam više govore da smo u krivu,
nego da nam kažu kako djelovati ispravno. Trebamo šansu.
Dugo vam je trebalo da shvatite,
znajte da će i drugima trebati neko vrijeme.
Zato pomažite. Nemojte ih ometati.
Da sam bio pametan, kad je Felipe to rekao,
shvatio bih. Ali ne…
Imao sam 14 godina i bio sam idiot.
Kad mi je Felipinho to rekao,
odgovorio sam… „Big big…
jesi li pokušao gledati svoja posla?”
Rekao sam: „Da.
Naravno da jesam.
Posebno s dva homića u grupi.”
I nastavio plesati.
Nego Tchan dolazi.
„Pozor, cure i dečki.” Kažem: „Felipe…
on je razmetljiva diva.”
„Nego Tchan, ima li vijesti?” „Tri„
Rekao sam: „Imaš tri?
On je dvojezična diva!”
Što znači da liže i šupak i kurac.
„Koje su vijesti?”
„Prva: napravio sam bandanu
s repom do guze.
Sad ćemo svi izgledati puno ženstvenije.”
„Felipe…„ „Druga vijest.”
„Dao sam sašiti hlače s otvorom ovdje
i prorezom koji pokazuje 60 posto guzice.
Zovem ga prorez flow.
„Molim?”
Kaže: „Prorez flow.”
Ja: „Prorez.” On: „Flow.”
„Kako se zove?”
Kaže: „Prestani se rugati.”
„Onda govori polako: 'prorez…'„
„Flow.”
„Samo tren, moram govoriti s Felipeom.”
„Flow.
Gej, čovječe!
Peder je.”
„Koja je treća?”
„Jako me razočaralo dvoje iz naše grupe,
i ispravit ću njihove pokrete bokovima na teži način.”
„Sranje, tko je prvi?”
„Naravno, Felipinho.”
Bio sam seronja, slavio sam. „Hej, Felipe…
ispravit će te na teži način!
On je peder!”
Pitam: „A drugi?” „Ti.”
„Vidi ti to, Felipe.
Kako ispraviti pokret bokovima?”
„Sutra, ti, Felipinho i ja u tvom krevetu.”
Rekoh: „Felipe…
Pogledaj me.
Digni glavu, ljubavi.
Želim da me pogledaš u oči.
Jesi čuo što je rekao?
Felipe…
sutra moraš doći.
Bit će mi teško.
Ne šali se.”
Idućeg jutra
ja sam bio na jednom kraju kreveta, Felipe na drugoj,
a Nego Tchan u sredini. Nego Tchan kaže:
„Dečki, sjednite na krevet.”
Raširi, raširi
Noge savinute I ponovi, ponovi
Lijevo, desno Napravi loptu
Tako je, i natrag
I drmaj, drmaj, drmaj
I kreni
Dugo smo plesali.
Mislim da smo plesali sedam minuta.
Nama je neugodno, a on:
Napravi loptu Lijevo, desno
Plesali smo sedam minuta. Trajalo je.
Nitko nije govorio.
U sobi se nismo htjeli ni pogledati.
Neugodna situacija.
Svi smo šutjeli, a ja sam mislio: „Felipe…
vidi gdje je završilo naše prijateljstvo.”
Nakon tri minute Nego Tchan je prestao govoriti „lijevo…„
Prestao je pjevati.
Bez glazbe bili smo
samo tri tipa koji rade ovo.
Felipinhu je bilo toliko neugodno
da se micao s prekriženim rukama.
Od struka dolje, tulum, a gore, posao.
Kunem se.
U jednom trenu sam rekao:
„Ako uđe moj tata, ne znam što da mu kažem.”
Puno smo vježbali.
Došli smo do finala natjecanja u axéu.
Doveli smo dva puna autobusa da navijaju za nas.
Klinci su bubnjali u autobusu.
Kvart bude sretan kad ima kokaina. I…
Plesao sam…
Netko me povuče. „Što sad?
Hey, Felipinho,
samo bandana i gaće?
Gdje su ti flow hlače?”
Kaže: „Big, to sam ti došao reći.
Zaboravio sam hlače. Tata je otišao po njih.
Znaš da je Nego Tchan otišao po ulje
da nas cijele namaže?”
Kažem: „Molim?”„
Nego Tchan dolazi s kantom ulja.
„Pečeš pomfrit, prijatelju?”
„Ne, to je ulje sa šljokicama.”
Kažem: „Sa šljokicama!
To nije za ljude, to je za vile.”
Stavili smo ruke na zid.
Svima je namazao leđa uljem.
Na redu je Felipe, u bandani i gaćama.
Nego Tchan dodiruje Felipeov struk
i počinje polako trljati.
Mislite da je Felipe je Felipe, ali nije.
Felipe je plijen.
A Nego Tchan…
Nego Tchan.
U džungli zavođenja Nego Tchan je ženka kojota.
Vučica.
Ženka krokodila.
Chikorita.
Je li vam ikad seks bio tako dobar da ste ovako stenjali?
Nego Tchan je tako disao.
Dolazi do ramena i trapeznog mišića,
namaže ulje do Felipeove desne ruke,
prijeđe desno i počne polako trljati…
kao da je to vrlo dugačka kita!
Felipeova ruka se vraća i ulje se skuplja na lijevom ramenu,
a onda Felipinho i Nego Tchan isprepliću prste.
Kao tantrička masaža koja je završila s divnim drkanjem.
Nitko nije ništa rekao, ali ja sam pomislio: „Felipe…„
Nego Tchan ga je pustio da se vrati u normalu.
I dogodi se očekivano.
Nego Tchan, pun požude, stisne Felipeov struk.
Felipe je razgovarao s Joabeom, nije primijetio…
Nego Tchanovu zloću.
Ali Nego Tchan…
Nego Tchan…
nastavlja trljati Felipeov trbuh,
kreće prema gore…
dok palac ne dođe do bradavice.
Kružni pokret, bradavica se budi, pogleda glavu i kaže: „Felipe!
Ovdje se neka ruka trlja!
Ruka pripada dečku, Felipe!”„
Bradavica je dozvala glavu, ali kad pogledamo dolje,
Nego Tchan…
Nego Tchan je
podmukla kraljica!
Stavlja ruke Felipeu na leđa.
On još razgovara s Joabeom
i ne shvaća da Nego Tchan…
Nego Tchan…
nježno dira
Felipeovog džonija!
I tada sam, prvi put…
vidio da me Felipe pogledao i rekao: „Big Big…„
I onda…
Prošlo je deset godina.
Otkad se bavim komedijom, život mi je bolji.
Neki čak kažu da sam promijenio komičarsku scenu.
To je jako čudno. Zbilja težak teret.
I tako sam jedino uspio
otvoriti oči i paziti na lažne prijatelje
i one koji se bez razloga distanciraju.
Felipinho mi je i danas prijatelj.
Nažalost, Nego Tchan više nije tu.
Ali lani se vratio.
Kaže da želi vidjeti moj nastup. Rekao sam: „Dođi.”
Došao je iza pozornice, zagrlili smo se i poljubili.
Ozbiljno ga pogledam: „Hej, Nego Tchan,
ja sam kriv.
Žao mi je što ti prije nisam bio prijatelj i…
Bio sam kreten.
Želim da znaš da mi je žao i…
Htio sam pomoći, ali sam sjebao.
On kaže: „Da bar jesi.”
Kažem: „Molim?”
On kaže: „Da bar, dragi.
Thi, sve je u redu.
Iako znam da su ljudi grozni,
i dalje ću se smijati životu.
Život je težak, Thi.
Ne možemo živjeti s takvim stavom.
Razmisli.
Ja sam gej, crn i iz kvarta.”
„Dobitna kombinacija, a?”
Rekao je: „Točno tako.
Dobitna kombinacija za predrasude pa…
mogu se smijati životu ili biti vječno tužan.”
Pitam: „Jesi dobro?”
„Fantastično sam.
I usput, Thi…
Želim ti nešto reći.
Thiago, čekao sam pravi čas došao je.
Thi,
već dugo sam zaljubljen u nekoga.
I…
Sad ću ti reći.
Idem po njega.
Felipe…
možeš dovesti Carlosa?
Dođi, Carlos, upoznat ću vas, on je drag.
Ima veliku glavu, ali je drag.
Thi?
Ovo je Carlos.
Moj muž.
I moja supruga.
Ovisno o fetišu.
Htio sam da ga upoznaš jer…
nikad se nisam osjećao tako voljeno i zaštićeno.
Zbilja sam htio…
da ga upoznaš.
Ovo je Carlos, Thi.”
Razgovarao sam s njima 30 minuta.
Naučio sam puno o ljubavi, o boji kože. Dobro sam slušao.
Oni su gej par
pa sam imao par neugodnih pitanja.
Usred ozbiljnog razgovora pitao sam:
„I tko tu onda koga?”
Meni je to smiješno.
Nego Tchan me poznaje, zna da se šalim. „Šuti, bleso.
Što želiš znati?”
Kažem: „Kako održavate tako zdrav odnos?
Igrate FIFA-u?”
Nego Tchan me poznaje, pita: „Još imaš problema sa ženama?”
„Mogu ti nešto reći?
Kad vidim sretan par, želim znati kako im uspijeva.
Kad god sam bio s nekim, bio sam idiot.”
Nego Tchan me pogleda i kaže: „Samosvijest, dušo.
Trebaš biti sretan sam sa sobom
i onda ćeš shvatiti da ti nitko ne treba.
Bio sam sretan sam, a i Carlos. Upoznali smo se
i sad smo krasan, sretan gej par.
Pokušaj i ti.”
Prvo sam pomislio: „Moram li pojebati Felipinha?”
Pa dvije sekunde poslije: „Ne bih rekao.”
Ali shvatio sam to o samosvijesti. Usput…
vas dvojica ste baš zgodni, znate?”
U garderobi je nastala ugodna atmosfera.
Okrenem se, Felipe otvara vrata. „Felipe!
Tu je Nego Tchan!”
Pogledamo, njih dvojica se ljube.
Felipinho kaže: „Gle, zbilja je gej.”
Ovo je posljednji dio nastupa.
Baš ste dragi!
Da ponovimo,
pravila, principi, ono što jesi,
pogreške omogućavaju evoluciju.
I na kraju: „Za koga se boriš?”
Utemelji tih pet točaka i onda si pokas.
Reći ću nešto.
Ako se slažete, recite: „Da.”
Ako ne, šutite.
Živcira li te mama?
-Da! -I mene.
I ide u crkvu, vucibatina.
To mi nikad nije bilo jasno. Žena ode
tražiti Isusa i vrati se sa Sotonom.
Jesu li vaša braća i sestre još čudni?
-Da! -A izašli su iz iste pice, zar ne?
Kao da katkad ide: dobar, loš…
Dolaze li rođaci samo kad nešto trebaju?
Da!
Ostatak obitelji srećete samo kad netko umre?
Da!
Ako je vaša obitelj ista kao i druge,
zašto se vi žalite na njih, a ja ne?
Jer ne razumijete svoju ulogu u obitelji.
Onima koji se žale na obitelj moram nešto reći:
Tvoja je obitelj bila iritantna i prije nego što si se rodio.
Kad si se rodio, situacija se pogoršala.
Ti si ono što nazivam teret na plećima.
Nisi poput Racionaisovog stiha:
„Cvijet može izrasti i na smetlištu.”
Ti si više poput smeća na smetlištu.
Tek moraš shvatiti da ti moraš promijeniti obitelj.
Moraš biti bez okolišanja da oni to ne prolaze.
Ne razumiješ ti to. Radije se žališ kao oni.
Život je voda. Hoćeš li potonuti ili plivati?
Trebao bih biti life coach.
S 14 godina izašao sam na ulicu
i vidio kako su mog prijatelja Fábia upucali sedam puta.
Umro je pred svima.
Ubili su ga. Imao sam 14 godina.
Ako to ne razumijete, ne znate što je ožiljak.
Ne razumijete ljude iz kvarta.
Ali ne mogu doći ovamo,
reći to i ostaviti vas u neugodnoj atmosferi.
Ne, morate se smijati toj sramoti.
Zato ću se šaliti s Fábiovom smrću.
Žene sada govore: „Hej…
Thiago,
misliš da će se ljudi smijati Fábiovoj smrti?”
Jer nije stvar u temi, nego u komičaru.
S 14 godina izašao sam na ulicu
i vidio kako su udarili i upucali Fábia.
Pitanje: „Je li udarac šakom bio nužan?”
Nije.
I što sam učinio?
Odlučio sam da ću s 30 g. mami dati kuću.
Uspio sam. S 30 ću imati kuću, i imam.
Bit ću financijski neovisan, i jesam.
S 30 ću imati super auto. Imam Chevrolet, ali radim na tome.
I obećao sam obitelji
da ćemo jednom godišnje svi ići nekamo
što nije Mongaguá.
Nije da ne volim Mongaguu, ali često samo bio ondje.
Kad stanem na pijesak, lišaj kaže: „Thiago!”
I ponosan sam
što je prvo putovanje s obitelji bilo
u Disneyland, kužite me?
Tako je, brate.
Riječ je o napretku.
Posao za sve.
Moj talent, moje fore,
moj tekst, moj nastup
i vaš novac!
Vi ste to financirali.
I mogu li vam nešto reći?
Kad to snimimo za Netflix, cijeli svijet će vidjeti.
Brazilci će vidjeti našu pobjedu i reći:
„Jebote, mali je otišao u Disneyland! Tako je!”
S druge strane i gringosi će to gledati.
Reći će: „Gledaj, dušo.
Slave što su bili u Disneylandu!”
Budući da nemam srama,
Netflixova kamero, zumiraj mi na lice.
Samo malo, jer je debelo.
Hej, gringo, jebote,
poštuj moj put u Disneyland,
jer ne znaš kako je bilo u lokalnom lunaparku.
Poštuj me kao ljudsko biće, kvragu!
Ne znaš kako je kad ti nakon čekanja 14 sati u redu kažu:
„Održavanje u tijeku.”
Poželiš ubiti sve oko sebe.
Od 18. do 30. sam puno štedio.
Ne puno novca, puno štednje.
Uvijek sam birao najjeftinije. Znate što mislim?
Bih li jeo Fofuru ili Fandangos?
-Fofuru! -Fofuru.
Jeo bih plastiku s okusom luka i peršina da uštedim.
-Čokolada Toddynho ili Xocopinho? -Xocopinho!
Čokoladno mlijeko štakora.
Kad ih popiješ tri, trbuh kaže: „Ajme meni.”
Kakva divna publika.
Kad previše razmišljaš o novcu
kako bi obitelji promijenio život, postaneš materijalist.
Ali u Disneylandu se nisam morao brinuti.
Prvi put u inozemstvu, morali smo uživati, zar ne?
Da!
Razmislio sam i rekao: „Budi kul.”
Razmislio sam i rekao: „Jebeš lovu!.”
Cijelu obitelj sam ukrcao u avion.
I to je bilo teško, brate.
Ne znam jeste li uspjeli učiniti nešto za one koje volite.
To je super osjećaj.
Kad sam ih vidio, rekao sam: „Ovo je divno!
Svi su sretni, svi su uspješni.
To je bio moj znoj. Moj rad, moja disciplina.”
Pogledam 4-godišnju nećakinju Yasmin,
a ona se smiješi.
Kao netko tko jede slatkiš od devet dolara.
Zašto je to tako skupo?
Moja mama kupuje majicu za 150 dolara.
Mami je jako hladno.
Kaže: „Baš je hladno.”
Kažem: „Čekaj da dođemo kući.”
„Ne, kupit ću majicu, hladno mi je.”
Mojoj mami je hladno.
Mojoj mami.
U menopauzi je sedam godina i nije joj bilo hladno.
Ali ondje nije mogla izdržati.
Više nije mogla.
Pogledam, cijela moja obitelj se zabavlja.
Troše moje dolare.
Prvi put mi je nedostajala Mongaguá.
„Ma neću se brinuti o lovi.”
Dođe mi nećakinja: „Ujače!
Kruli mu u želucu.”
Pitam: „Jesi gladna?” Kaže: „Da.”
Ona je jako slatka, neki dan je rekla nešto smiješno.
Kaže: „Ujače!
Tata kaže da mu se ne sviđaš jako.”
„Reci mu da smo na istom!”
Rekao sam: „Iara, idemo jesti.”
Jesi rezervirala ručak s Mikijem?
„Da, dolazi za deset minuta.”
„To, uspjeli smo.”
Jedemo i dolazi Miki.
Nećakinja kaže: „Miki je došao!”
Kažem: „Hej!
Budi kul!
Izvana je Miki, ali unutra, tko zna?
Možda M. Jackson?
Daj, budi kul.”
Jer sam Brazilac iz kvarta, primim je za ruku
i kažem: „Oprosti,
možeš se slikati s mojom nećakinjom, štakore?
Ako zaplače, bit će svega, jebote!
Hajde!”
Sjedio sam kao razbijač.
Jedemo, dolazi jedna žena.
Kažem: „Bok, draga.” Daje mi račun. 440 dolara.
To je 1700 reala.
Za ručak.
Bez avionskih karata.
Mislio sam da je Miki Elsa jer sam se zaledio.
Žena je pitala: „Kako ćete platiti?” „Ne znam.
Primate guzice? Tu su mi sestre.”
Pitao sam: „Zašto 1700 reala?”
„Jer ste ručali s Mikijem.”
Rekao sam: „Prokleti štakore!
Vrati se u šaht s Nindža kornjačama.
Za 1700 reala Šiljo bi trebao oralno zadovoljiti moju mamu.
Nadam se da je ona piletina bio ujo Tvrdica,
za 1700 reala!”
Napravio sam scenu. Moja obitelj ovako je gledala.
Posramio sam se. „Ponovno?
Opet prvo razmišljam o novcu, a ne o obitelji.”
Ali 1700 reala?
Za ručak?
Nisam samo ja bio ljut.
Još je jedna brazilska obitelj urlala.
On je bio ljući od mene.
U jednom trenu je rekao: „Ti take it easy!
Gledam 1700 reala i pogledam sa strane.
Moja nećakinja Yasmin grli Mikija.
Pogleda ga i kaže mu:
„Miki…
tako si lijep.”
A Miki kaže…
Vidio sam to i rekao: „Kvragu, brinuo sam se o novcu.”
Napokon sam shvatio.
Pogledao sam novac. „Mogu to platiti u deset rata.”
Zaboravio sam novac i rekao: „Yasmin, ljubavi,
jako te volim, znaš?”
Pogleda me, nasmiješi se i čujem…
„Ne razgovaram s tobom, prokleti štakore!
Misliš da te se bojim? Zovi Plutona!”
„I ja tebe volim, ujo.
Tvoja glava je poput Mikijeve.”
Pogledam taj osmijeh, pogledam 1700 reala i kažem: „Ne isplati se.”
Za to sam joj mogao kupiti zube poput Firminovih.
Taj tip ima blistavo bijele zube.
Grglja varikinu.
Zatim smo otišli u Pandoru, Plavi grad Avatara.
To mjesto je čudno.
Sve je plavo, baš kao sada. Nikoga ne prepoznaješ.
Ludo. I zbog zvukova se osjećaš kao na Pandori.
Postoje skriveni zvučnici s kojih se čuje…
Hodam s obitelji i mama kaže: „Ovo mjesto je prokleto.
Treba mu molitva. Potrebno je 40 svećenika
da blagosloviš ovo mjesto.
Dva mjeseca nije vidjelo Bibliju.”
„Mama, to je drugi planet.”
„Ma je. Thiago, ovo mjesto
prokleo je Sotona.”
Kažem: „Mi smo na planetu Pandori.
Znaš one plave iz Štrumpfova?
U jednoj prostoriji čujemo:
„Dobro došli, Zemljani.
Dobro došli na Pandoru.
Danas ćete iskušati prvu simulaciju leta.
Ako prođete, moći ćete živjeti među avatarima.
U idućoj prostoriji se popnite na sprave.”
Čovječe!
Rekao sam: „Jebote!”
Zajahao sam tu spravu kao da je skup motor.
Rekao sam nećaku: „To je Hornet, budalo!
Mama, gdje su mi sunčane naočale? Želim biti kul.”
Mama stavlja 3D naočale. Kratkovidna je.
Stavi 3D naočale
i kaže: „Sine, ponovno vidim.” „O, Bože.”
Ništa nisam shvaćao.
Oko mene su strojevi.
Kad sam stavio naočale, odmah sam došao na Pandoru.
„Jebote!”
Pojavi se neka žena i kaže:
„Što se događa u simulatoru, događa se i zapravo,
čvrsto se držite.”
Nestaje. Ali gdje je motocikl?
Ja sam ptica visoka osam metara.
Posve plava!
Nazvao sam je São Caetano.
Počela je hodati.
Mahala je krilima, ovako.
I skvičala.
Zaronio sam i rekao: „Smiri se, São Caetano.”
Zamalo je pogodila stijenu i prošla brzinom od 150 km/h.
„Hajde, ja ću prekriti tablice.
Naprijed, São Caetano!
Policija nas neće uloviti.”
Ptica se makne u stranu, mi se maknemo u stranu.
Pa na drugu stranu, mi isto.
U jednom trenu smo osjetili kako puše vjetar.
Kad smo došli do vode, zapravo smo osjetili vodu.
U jednom trenutku smo ušli u šumu
i Disney je dodao miris
šume.
Nikad nisam bio u šumi.
Mama je namirisala biljke.
„Ne pušiš valjda vražje cigarete?”
„Ma daj, mama, jesi luda?”
Odjednom opet zamahne krilima.
I sleti.
Diše.
Samo što je naša noga njezin trbuh.
Dok diše, naše noge idu…
Osjećali smo njezino disanje na nogama.
Meni je to bilo ludo,
a kamoli mojoj mami, vjernici.
Od početka sam je čuo kako govori:
„Bože, pomozi!
Kristova krv ima moć!
Iako dolinom smrti prolazim
i jašem vražjeg konja,
imam Isusove uzde!”
U panici pitam mamu: „Što osjećaš?”
Kaže: „Škakljanje.”
„Koja luda obitelj!”
Vožnja završava.
Mama dotrči do mene, zagrli me i plače.
Nitko ne voli vidjeti da mu mama plače.
Kažem: „Čekajte vani, brinem se za mamu.”
Pomaknuo sam je i nježno pitao:
„Hej, mama,
zašto plačeš?”
Pogleda me.
„Nikad nisam letjela.”
Kažem: „Što?”
„Prvi put sam letjela.
Letjela sam avionom, ali ne na životinji…
Prvi put!”
„Mama, nisi letjela, to je bio simulator leta.”
Kaže: „Ali isto je!”
Rekao sam: „Simulator simulira.”
Zapravo, mama,
inače plačeš iz dva razloga, ljutnje i tuge,
ali sad nisi ni ljuta ni tužna.
Jesi li sretna?„
Onda je rekla: „Jesam.
Ali kažem ti, ta ptica je disala.
Koja luda vožnja!
Jedva čekam da to ispričam Fátimi.”
Kažem: „Ali,
zašto plačeš?” „Bez razloga.”
Kažem: „Reci mi. Zašto?”
„Bez razloga.”
Usput, moramo si dati oduška.
U kvartu nam govore da ne plačemo
i govorimo o problemima. Pogrešno.
Gore je kad šutimo.
Kažem: „Daj, mama, zašto plačeš?”
„Ne, samo što…
Ništa, sine, samo što…
voljela bih da sam to mogla priuštiti svojoj mami.
Ali…
sve je u redu.”
Kažem: „Ne brini se, mama,
ne bi imala novca za to.
Samo ručak bi ispraznio tvoju karticu.”
Rekao sam mami: „Hej, mama, zbilja,
samo dvaput sam te vidio da plačeš od sreće.
Prvi put kad sam ti kupio kuću.
A drugi put kad si letjela.
Hej, iskreno.
Iskreno, zbilja.
Da sam znao cijenu toga, samo bi letjela.
„Nisam letjela, to je bio simulator leta.”
Kažem: „Bome brzo učiš!
Što je?”
Rekla je: „Sine, vidi sve ovo, Disneyland.
To si bio ti.” „Ne, to je bio Miki.
Ipak ću uloviti tog prokletog štakora.
Opalit ću ga u glavu i gledati kako leti zrakom.
Mali Lucas iz Brazila reći će: 'Donesi sok!'„
Rekla je: „Ne, idiote. To što smo svi ovdje.
To je rezultat tvog truda.
Zato želim da znaš…
Znam da si tužan jer te često nema i ne viđaš nas.
Ali vidi što si učinio za sve.
Volimo te, dobro? I mogu ti reći?
Imam sreće što sam tvoja majka.
Brineš se o nama i bit ćeš dobar otac.
Sjeti se svog oca i radi sve suprotno.”
Tad sam zagrlio svoju mamu.
Vidio sam da cijela obitelj gleda kako je grlim.
Tad sam prvi put osjetio istinsku radost, znate?
Prvi put sam za svoju obitelj pomislio: „Pobijedili smo.”
Ako je ovo rezultat 12 g. bez okolišanja,
isplatilo se.
Ovo neće biti najbolja komedija na svijetu
jer ja nisam najbolji komičar,
ali za mnoge će biti nešto jedinstveno.
To moramo činiti za druge.
Moraš raditi za sve i moraš biti glas.
Kao što kažem:
„U nedostatku referencije,
budi referencija.”
Kad sam zagrlio mamu,
trebao sam samo otići.
Ali zagrlio sam je i shvatio da joj je glava ovdje.
Kad sam se okrenuo,
usta su mi došla u majčino uho.
Nakon toliko lijepih riječi, morao sam joj reći nešto lijepo.
Baš u tom trenu,
moji obožavatelji već znaju što se događa…
A oni koji ne bi trebali biti ovdje misle: „Bože moj!”
„Rita!
Ovi iz favela imaju svoj dijalekt.”
U tom trenu svi su shvatili. Ide ovako:
„Hej!
Thiago!
Nećeš mi reći što si rekao…„
„Amanakashamana.”
Amanakashamana.
Hej, ozbiljno vam kažem,
to je sve od mene. Hvala vam.
I zbilja, bez okolišanja.
Prijevod titlova: Ivana Brajčić