Downloaded from YTS.MX
A NETFLIX STAND-UP KÜLÖNKIADÁSA
Official YIFY movies site: YTS.MX
A következőkhöz nem fér kétely:
A gettó egy nagy olvasztótégely.
Az élet elviselhetőbb nevetéssel.
Az igazi spílerek a rendőrautókat is megtámadják.
A gettóból ered a vagányság.
A testvéreid, a félelmeid, a nevelésed és a temetésed.
Ahogyan ő is, aki a legtisztább boldogságot nyújtja.
Szóljon a taps, jön a tesóm, Thiago Ventura!
Szóljon a kurva taps!
A gettót képviselem!
Így van!
Halljam a hangod, Brazília!
Taboão da Serrától a világnak. Leülhettek, tesók! Minden oké.
Üdv a harmadik stand-up különkiadásomban!
Az első, az Isso é Tudo Que Eu Tenho,
a humor fontosságáról szólt
A második, a Só Agradece, ahol
elmondtam, mit köszönhetek a humornak.
A harmadik pedig a POKAS,
az életfilozófia, ami ide juttatott.
Aki tudja, mit jelent a pokas, mondja: „Én.”
Én!
Tiszta őrület.
A gettóból a legtöbben tudják, mi az.
Ugyanakkor sokan közületek, így reagálnak: „Nem.”
- Minek is a rövidítése? Pokas... - ...ideia.
A pokas ideia az pokas ideia, bárhol is vagy.
Mondani fogok egy szót, és ha szerintetek ez a pokas ideiára utal,
mondjátok mind, hogy „Pokas”! Oké? Csináljuk!
- Erőszaktevők. - Pokas.
Iskolai lövöldözők?
Pokas.
Akik kérnek a joghurtitalodból?
Pokas.
Hallottátok, hogy ez hangosabb volt, mint az erőszaktevő?
Ez azt mutatja, hogy hazánkban vannak elvek.
Az erőszak rendben van, de ne szórakozz mások tejsavbaktériumával!
Amikor a videóim népszerűek lettek,
a közönségem 70%-a pasikból állt.
És csak 30%-a csajokból.
De ma 50%-a pasi,
50%-a pedig bajkeverő csaj.
Az engem követő lányok hasonlítanak rám.
Nem viselik el más szarságait, és kiállnak magukért.
Bizony.
Igazi vagányok.
Nemrég kommenteket olvastam a YouTube- csatornámon.
Egy fickó azt írta:
„Tesó, frankón nem voltál vicces két éve.”
Válasz: „Tényleg? Iratkozz le, és baszd meg magad!”
Erre én: „Baszki, bevédtek!”
A következő csak a nőknek szól.
Pokas vagy nem, az a lány,
aki állítólag a barátod,
de rámozdul az exedre, amikor szakítotok?
Pokas!
Ettől ki akarod tépni a hajad, igaz?
A Taboão da Serra-i lányok: „Őrült vagy, ribi!”
Akik rámozdulnak a pasidra, vagy a csajodra?
Pokas!
A rossz leheletű ember, aki túl közel áll hozzád?
Pokas!
Leégeti a szempilláid.
Innen ered a kötőhártya-gyulladás.
Az emberek szeme jó volt.
Valami belement, mire ők: „Fújj ide!”
Hétnapos betegszabadság.
Van egy barátom, Eliane, nagyon rossz a lehelete.
Elmentem a barátnőjéhez, Virginiához, és azt mondtam: „Szólj Elaine-nek,
nem beszélek olyannal, aki kétpercenként az arcomba fing.”
Erre ő: „Nem olyan rossz!”
Én meg: „Tényleg?
Amikor kint beszél, kialszanak az utcai lámpák.”
Azt mondja: „Tartsd meg magadnak! Ő vallásos és dühös lesz!”
„Oké, így lesz!” Mikor megjött, a seggembe dugtam az ujjam.
Így köszöntem neki: „Szia! Hogy vagy?”
Én így csináltam. Azt mondta: "Mizu?"
Én meg: „Ha szarszagot kell szagolnom, inkább az enyém legyen.”
Na még egyet!
Korrupt zsaruk. Pokas, vagy sem?
Pokas.
A bűnözők, akik azt hiszik nagymenők, közben csak erőszakra buzdítanak?
Pokas.
Büdös emberek, akik megölelnek?
Pokas.
Baszódjanak meg!
A büdös hónaljú emberek nem tudják így tartani a karjaikat,
derékmagasságban megölelni, mikor odajönnek, és elhátrálni.
Nem. Látják a vállad, és kitárják ördögszárnyaikat,
aztán így, a válladra támaszkodnak a hónaljukkal,
mintha az tökéletes hely lenne a pihentetésükre.
Aztán az a maró cucc...
ami egyenesen az ördög húgycsövéből jön, kimarja a pulcsid.
Pulcsisban érkezel, de trikóban távozol.
Ha van egy barátod, aki bűzlik, mondd el neki!
Egy nap problémám akadt, mondom: „Alfonso...
Jön a büdös haverunk.” Ti vagytok a legrosszabbak!
Vigyázzatok, min nevettek!
„Jön a büdös barátunk, szólsz neki? Inkább a te barátod."
Azt mondja: „Thiago...
Ő bűzlik!” Erre én: „Bizony.”
„Amikor legutóbb bejött a házamba, lejött a tapéta.
A kanapén aludt, ami arra ébredt, hogy párnákat okádik”.
Kérdem: „Rászólhatok én?”
Mire ő: „Hogy fogod elmondani?”
Csak odamész, hozzá, hogy „Ember...
Őszintén, nem tudom, hogy mondjam, de...
Valami meghalt benned.”
Ő: „Megőrültél? Ha ezt mondod, senki nem beszél veled többé.”
Rohadtul nem fognak. A barátom hónalja fehér volt.
Tudjátok ,milyen a sárga hónalj? Tudjátok?
Bármikor, ha fehér pólóban volt,
két perc alatt besárgult a hónalja. Nem értem.
Ha arra ébredsz, rament izzadtál...
Miért nem mész kórházba, kideríteni,
miért van a méhkas a hónaljadban?
Dove-ot kéne a hónaljadra kenni, nem narancslevet.
Senki nem mondta, hogy sárga a hónalja, az élet megtette.
Mert a Bibliával a hóna alatt járt templomba.
Az utcában élő gyerekek azt mondták, abban Jézus meghalt a Teremtés könyvében.
Na még egyet!
Még egyet!
- Akik kölcsönkérnek, de nem adják meg? - Pokas.
Akik elkérik a ruhád, és nem adják vissza?
Pokas.
Akivel először szexelsz, és nem érted a szlenget, amiben beszél?
Nem vágtam. A fasz kemény legyen, a punci nedves, de nem így volt.
Pokas!
Így utólag azt hiszem, ez inkább csak rám tartozik.
De komolyan. A szex kurva jó volt,
erre megszólal: „Bassz meg!”
Én meg: „Azt csinálom!”
Azt mondta: „Gyerünk!” Pedig abba sem hagytam.
Aztán nem értettem. Meg kellett állnom.
Azt mondta: „Igen, így!
Szuper érzés!
Rakd be azt a rudit!”
Mondtam: „Tessék?
Mit rakjak be, angyalom?”
Azt mondta: „azt a rudit”
Én: „Milyen rudit?”
„Azt a nagy rudit, amid van!”
Kérdem: „nagy rudit?”
Azt hittem, valami kutyáról beszél. Mondom: „Rudi!”
„Mi a picsa az a rudi?”
„Az, ott, kezedben.” Erre én: „Az a faszom!
A fasz, az fasz, a rudi, az rudi.”
A farkam erre rám néz: „Nem vagyok rudi.
A csaj a szájába se vesz és rudinak hív?”
Kérdem: „Mi a rudi”?
„Fogd a rudidat, és dugd a nunimba!”
Én meg: „Mi van?”
Mondtam: „Nuni?
A hivatalos nevén nevezed a puncid? Mi a picsa?
Túl sok Pokémont néztél.”
Bulbasaur, Ivysaur, Venusaur, Nunisaur?
Láttam minden évadot, de Ash sosem idézett Puncikémont.
Vicces módon,
kidolgoztuk az ötpontú pokas ideia filozófiánkat.
Először is, a szabályok:
Hozz létre sajátokat, főleg, ha a gettóból jössz.
Körülötted mindenkinek tudnia kell, ki vagy.
Különben átgázolnak rajtad.
Az első utcai krikettezésnél jöttem rá, hogy az életben sok a szabály.
Játszottatok már olyat?
- Igen! - A gettóból.
A gettólakók azt mondják, „Én!”
A gazdagok meg: „Ki játszik krokettel?
Mint a burgonyakrokett? Olyat ettem már.”
Amikor először utcai kriketteztem, Kaka Thiago barátom tanított.
Azért Kaka, mert szarba lépett mezítláb.
Azt mondta: a lábujjaid közé megy.
Undorító, de vicces, nem?
Mondta: „Táncolj! Lépj bele, és csináld!”
A legrosszabb, hogy fizikai fájdalma volt az undortól.
Belelépett, és így csinált: „Jajj!
A lábam!
Beleléptem!
Nyisd meg a slagot!
Ez szar!”
Kaka Thiago megmentésére jött a másik haverom, Szopató Junior.
Elmondhatom, miért hívjuk így? Légyszi!
Gyors leszek.
Az utcán álltam, és jött egy srác: „Valaki épp leszopja Juniort.”
Mondtam: „Ácsi, ezt nem így kell elmesélni.”
Mi történik?
Mondta: „Valaki...
épp leszopja...
Juniort.”
„Hol?” Ő: „A játszótér vécéjében.”
„Mióta?” Azt mondta: „Öt perce.”
„Láttad?” Azt mondta: „Igen.”
„Nyitva volt az ajtó?” Ő: „Nem.”
„Akkor hogy láttad?” Ő: „Mi?”
Azt mondtam: „Ha zárva volt az ajtó,
hogy láttad?”
Azt mondta: „Valaki épp leszopja
Juniort.”
Azt mondtam: „Ha zárva volt az ajtó,
hogy láttad?”
Azt mondta: „Valaki épp leszopja
Juniort.”
Mire én: „Jó, nem mondod el, mi a terv?” Ő: „Itt a tervem.
Futás az ajtóhoz, és csináljuk ezt!”
„Hé, Junior, valaki szopja a farkad!”
Mintha nem tudta volna.
Mintha csak épp akkor venné észre.
Képzeld el, hogy azt feleli, „Mi? Nem mondod?”
Rémes ötletnek tartottam, de igent mondtam.
Odafutottunk az ajtóhoz, és azt mondtuk, „Gyerünk!”
„Hé, Junior...” Nem volt idő.
A Junior farkát szopó, erre: „Hagyd őt békén!”
A francba!
Úgy tűnik, eljött az egész csapatom!
Kaka Thiago tanított meg utcai krikettezni.
Nagyon gyorsan elmagyarázta. „Figyelj! Gyorsan, mert én jövök.
Találd el a dobozt a labdával!
Ha megvan, mondd, ‘Bocsi, kérem az ütőt!‘
A másik odadobja neked, de ne kapd el!
Ha elkapod a levegőben, vesztettél.
Hagyd, hogy letegye az ütőt!
Kettes szabály: dobd el a labdát!
Ha az ember eltalálja, és hátrál,
Egyből egyszer, kettőből kétszer,
háromból háromszor,
eldobja az ütőt. Ne kapd el a levegőben!
Hadd tegye le az ütőt!
Hármas szabály: Ha játszol, és azt hallod:
‘Autó!‘
Menj az útról!”
Megkérdeztem: „Miért?” Azt felelte: „Mert jön egy autó.”
Kérdem: „Ez játékszabály?”
„Nem, ez életszabály.”
Kérdem: „Következő?” Ő: „Dobd el a labdát!
Ha a másik eltalálja,
és te a labda után szaladsz,
figyelj, ez fogják kiabálni,
‘Hozz egy üdítőt!‘
Csak fel akarnak idegesíteni, hogy elveszítsd a játékot.
Szóval ne érdekeljen, ha kiabálnak, jó?
Ennyi. Keress egy párt, és gyere, te jössz.”
Azt mondtam: „A mindenit!”
Szétnéztem, és mindenkinek volt párja.
Hirtelen, ott termett Kicsi Lucas.
Ilyen barátja mindenkinek van.
Tudjátok, az a barát, aki nem jó semmire.
Csak ő maradt nekem társnak.
Így vele játszottam.
Amikor azt mondom, „Nem akartam, de így lett”, pár nő majd így reagál: „Hé!
Thiago!
Ha nem akartál vele játszani, szivi, miért tetted?”
Mert szánalmasnak tűnt.
Egy barátom azért pakolt ki először, mert a pasija szépen kérte.
Megkérdeztem: „Tényleg?”
De komolyan, Kicsi Lucas nagyon cuki.
Csípni fogod, de nagyon manipulatív.
Így jött oda:
„Jó reggelt!
Lucas vagyok, és három dolog van, amit nagyon szeretek az emberiségben.
Az emberek közti béke és összhang,
az apám, Ricardo, aki korán elhagyott,
és mindenki, aki teljes árú jegyet vesz a színházba.
Szia, Nagy T!”
Én: „Mizu, Kicsi Lucas?”
„Minden remek!
Szép napos ma az idő, ugye?
A madarak dalolnak, az emberek utcai krikettet játszanak.
Anyukám szerint, aki ilyet játszik, az ördögöt imádja.
Azt mondta, akik az utcán játszanak, azok is mind őt imádják.
Akik Knights of the Zodiacot, Pokémont, vagy Yu-Gi-Oh-!-t néznek, azok is.
Szeretem Istent, de bár szerethetném egy kicsit az ördögöt is.
Ami nekem tetszik, az Jézusnak nem.
De van egy dolog, amit kipróbálok, még ha ördögtől való is,
mert utcai krikettezni akarok veletek.
De az van,
hogy ehhez...
kell egy barát, ami nekem nincs.
De ez nem baj, oké? Hozzászoktam már az egyedülléthez.
Csak én és Jehova,
de manapság megígértem Istennek,
Jó leszek, ha ad egy barátot, akivel játszhatok.
Azt kértem, hogy hívják Thiagónak.”
Szóval sírva azt mondtam...
„Velem akarsz játszani?”
Végül azt mondta: „Dicsőség Istennek!”
De Kicsi Lucas nagyon aranyos.
Nagyon édes.
Tetszett neked?
Édes. Nem lehet rá haragudni.
Mondtam: „Figyelj, Kicsi Lucas, mi jövünk!
Hadd magyarázzam el. Ha gurul a labda, mondd: ‘Hozd az üdítőt!‘”
Cukin megszólalt: „Azt nem ihatok, cukorbeteg vagyok.”
Mondom: „Jóságos ég!”
Bár nem tudtam neki elmagyarázni, elkezdtünk játszani.
A felállás: Kicsi Lucas, doboz, Kaka Thiago.
John, doboz, én.
John 2 méteresen született. Úgy jött ki az anyjából.
Az orvosok azt mondták: „Húzd!
Húzd!
A sípcsont kint van!”
A köldökzsinórnál már az utcáról húzta egy srác.
Azt mondta: „Gyerünk!”
Nem is ütőt fogott, hanem egy kibaszott vasalódeszkát.
Egy nap, mikor lendítette az ütőt, Thor azt hitte, hogy az egy kalapács.
De nem féltünk senkitől, mert gyerekként ez nem érdekel.
Hármat pattogtattam a labdával.
Azt mondtam: „Menj, Kaka!”
Eldobom a labdát, elmegy mellette.
Erre azt mondja: „Túl erősen dobtál.”
Azt mondtam: „Menj, a labdáért!”
Amikor futni kezdett, rájöttem, hogy veszítünk.
Olyan lassan futott, mint egy idős, japán nő.
Láttál már idős, japán hölgyeket?
Mondtam: „Futás, Lucas!” Ő meg: „Ez kurva nehéz.
Szent szar!
Nekem senki sem mond semmit,
és most itt futok.”
„Elkaptam.” Erre én: „Térdelj le, és gurítsd el, így!”
Nem.
Az a rohadék lehajol...
fogja a labdát, és így feldobja.
A pattogó labda ajándék az ütőjátékosnak.
John ütője a földön volt, a labda meg csak pattogott, mint az őrült.
Így csinált: „Gyerünk...
Ó, ide fog pattanni a labda.
Hogy tudsz így pattogó labdát dobni?
Ne feledd, hogy tanítottam...”
A labda sehol, Kicsi Lukas így szól: „Hozd az üdítőt!”
Mondtam: „Ne! Fuss!”
Erre ő: „Ez kurva nehéz.
Micsoda gyors játék!
Értem már, miért az ördög játéka ez.”
Kicsi Lucas jön és megy,
és a játék, ami általában 2-4, 6-0-ra végződik,
már 16-0-ra áll.
A meccs 20-nál ér véget.
Egy perc és kilenc másodperc, és a meccs 16-0 volt.
Őrjöngtem.
Szóltam Lucasnak: „Gyere ide!”
Kérdi: „Mi az?”
Mondtam: ”Gyere ide, hogy a szemedbe mondhassam!”
Ő meg: „Nem megyek oda, mert megütsz.”
Mondtam: „Ha te nem jössz, én megyek.”
Erre ő: „Úgyis előbb érek haza.”
Négy perc alatt ért haza. Én már a kapunál voltam.
Az arcába akartam vágni valamit, de feladtam.
Odamentem: „Hé, Lucas, figyelj!
Veszíteni akarsz?
Apádat már elvesztetted.”
Motiválni kell a srácot.
Szerintetek Afonso csak a viccek miatt sikeres?
És én motiváltam. Megdöbbentetek?
Kicsi Lucas megkapja és eldobja a labdát, egyet hátra. Szopató Junior feláll.
A második labdát én dobom.
Kettőt hátra. Aki leszopta Juniort, feláll.
Kis Lucas elkapja és eldobja a harmadikat. Hármat vissza. Örömében azt mondja:
„Hármat vissza, ide az ütőt!” És káromkodik,
de ilyet életemben nem hallottam.
Elkapja és eldobja.
„Hármat vissza, ide az ütőt, fogykos!”
Boldog voltam, de mondom: „Fogykos?
Mi az a ‘fogykos‘?” „Ugyanaz, mint a ‘fafej.‘”
Gondolom, a vallásos emberek így szólnak be.
Mindegy.
Kicsi Lucasnál az ütő.
Mivel felvette az ütőt, neki kellett ütnie.
Amint üt, olyan gyorsan továbbadjuk az ütőt, ahogy lehet.
Figyeljetek! Azt mondta: „Gyerünk, dobd!
Rajta!
Ha ez az ördög játéka,, ezt pokolra küldöm.”
Jött a labda, erre ő: „Menj!”
Nem is tudtam, hogy el tudod ütni a dobozod.
Mondtam: „Ne, ne!”
Azt mondta: „Anyám hív haza.”
Mondom: „Most már itt maradsz, bassza meg!”
Fogtam a labdát, és mondtam: „Baszd meg!”
Megmártottam a csatornában.
Ha a gettóból jössz, akkor tudod, ha ezt teszed,
és eldobod, akkor szennyvíziszap is megy vele.
Egyszer megvakult tőle egy srác.
Egy jó szemmel ütötte el a labdát, másnap webkamerának hívták.
Esküszöm!
Mondtam: „Gyerünk, John!”
Baromi jót dobtam, de John is jó volt.
Jobbra lépett, és elütötte a labdát.
Mire én: „Leszarom!”
Gyorsan felkaptam a labdát.
16-0-ról 18-0 lett az állás.
Tajtékzok.
Nem is lehettem volna dühösebb, míg Lukas, a csapattársam nem kiáltott:
„Hozd az üdítőt!”
„Mit mondtál, tesó?”
„Ne, ne hozd!
Cukorbeteg vagyok, nem is tudom, miért mondtam ilyet.
Tévedés volt.”
„Érted, miért hagyott el apád?
Hé, Kaka, de komolyan.
Utálom, ha a filmekben a lény a teremtője ellen fordul...
de 18-0?
Nem hagyom, hogy megalázz az egész gettó előtt.
Készülj!
Megtapasztalod a szuperdobásom haragját.”
„Igen...
te ostoba bohóc.
A labdám erőszintje 30 000 fölött van,
Kakarot.
Amikor átalakulok a második formámra,
nem látod a labda színét. Figyelj!”
„Erre nem számítottál, mi, Kakarot?”
„Igen, a kíd teljes mértékben alsóbbrendű.
Készülj!
Menj, Kaka!”
„Autó!”
„Menj, Kaka!”
Még gyorsabbat dobok.
Abban a pillanatban összeáll a kép, és felemelem az ütőt.
Amikor a labda az ütőt éri,
az összes reményem pokolra jut.
„Ne!
Kaka!”
Kaka üvölt,
„Gyerünk, baszki!”
Kicsi Lucas:
„Hozd az üdítőt!”
Csak épp a labda a lámpaoszlopot találja el.
És visszapattan.
Ekkor nem hiszem el, ami történik.
Kettőt pattan előttem.
Szopató Junior azt kiabálja: „Rúgj bele, seggfej!”
Kaka arcába rúgom.
„Nyertél!”
Szopató üvölt: „Add az ütőt!”
Kis Lucas Kaká-módra ünnepel.
Mindenki izgatott, itt az időnk!
Felemelem az ütőt, erre elveszítjük.
Úgy ám! Tudjátok, miről van szó?
Elmagyarázom.
Amikor létrehozod a szabályaidat, megérted, mi is történt itt.
Nem értettem a szabályokat, így végül elcsesztem.
Ez lesz, ha nem teszed oda magad.
Ha nem mutatod meg, ki vagy, átgázolnak rajtad, elbuksz.
Ha befejezted a szabályok kidolgozását, hozz létre elveket!
Ne félj attól, hogy önmagad több változata légy!
A gettó nem ösztönöz önmegvalósításra.
Legyünk, akik lenni akarunk!
Az első elképzelésem, hogy focista leszek, nem jött be.
A második az, amiről most beszélni fogok.
Tizennégy éves koromban Axétáncos akartam lenni.
Basszátok meg! Mindenkinek vannak céljai!
Én itt kitárulkozom, ne ítélkezzetek, baszki!
Remek Axétáncos voltam. Ezt el akarom mesélni.
Tudjátok , miért kezdtem el? Apám imádta Michael Jacksont.
Én is táncos akartam lenni.
Nem tudtam táncolni, ezért lett az Axé. Apám imádta Michaelt.
Azt akartam, annyira szeressen, mint őt.
Sokat hazudott Jacksonról.
Megkérdeztem: „Hol született?” Azt felelte: „Diademában.”
Mondtam: „Baszki, nézik Jukanahlát?”
Azt is megkérdeztem: „Miért szereted őt annyira?”
„Ő a világ legkoncentráltabb embere.”
Mire én: „mondj egy példát!” „Feketéből fehér lett.
Mindenki azt hitte, ez lehetetlen. Neki emiatt nem volt az.”
„Apa, táncosnak, vagy énekesnek jobb?” Erre ő: „Jó énekes, még jobb táncos.”
Ezért 14 évesen elkezdtem úgy táncolni, mint ő.
Kurva jó volt!
Csak ha úgy táncolsz, mint ő, senki sem beszél veled.
Szörnyű. Ha szólítottak, így feleltem: „Igen.”
Kész röhej.
Az utca tele emberekkel, én meg: „Nem ismerem ezt a helyet.”
Jackóra akartam hasonlítani.
Anyám felkiáltott: „Csótány.” „Megöltem.”
Hasonlítani akartam.
Egy nap nem állt meg a busz, mondtam: „Hé, ne már!
Haza akarok menni!"
De apám nem hagyta. Azt kérdezte: „Tudod, miért nem leszel soha olyan, mint ő?
Mert ő személyesen ismeri Istent.”
„A pokolba, de ő mindenkit ismer!
Ezt honnan szedted?” Erre ő: „Nézd a show-t!
Pörög, csettint, és isteni fény vetül rá.”
Ekkor gondoltam először: „Baszd meg!”
Már van saját műsorom, nézzétek!
Értitek?
Menő, hogy vannak itt ezek a fények. Ez az egész.
És még mindig Jackson-rajongó vagyok. Ha ti is, mondjátok: „Én!”
Én!
Ha a pop világában szerintetek nem lesz soha senki
- hozzá fogható, mondjátok: „Én!” - Én!
Szóval mind egyetértünk abban, hogy Michael volt a kedvenc pedofilunk?
Srácok, mi történt? Korábban annyit dumáltatok.
Michael Jackson pedofil.
Szerintetek ez boldoggá tesz?
A mai napig imádom a fickót, nem, nem tesz azzá.
Mikor valaki először szidta előttem, bedühödtem.
Tudjátok, ki volt az? William Bonner.
Szóval otthon lazultam, a gettóban.
Ő bejelenti, hogy Jackót pedofíliával vádolják. Én meg: „Ne!
Ne, William, ne!
Hogy hihettél azoknak a hazugoknak?”
Felhúzott. Másnap úgy köszönt be a műsor elején,
hogy „Jó estét!” Mire én: „Menj a picsába!”
Rohadék! Ha az utcánkba jön, megfenyegették és felpofozták volna.
Miért gondolom, hogy pedofil?
Csípem Dave Chapelle-t, néztem az HBO különkiadását,
ami a Michaelt pedofíliával vádoló emberekről szólt.
Most, hogy a Netflixen vagyok, mondanék valamit.
Szia, Dave Chappelle...
Brazíliában sok humorista felnéz rád.
Vágod?
Nekem te vagy a Richard Pryorhoz leginkább hasonlító élő személy.
És van egy álmom.
És abban az álomban együtt füvezünk.
Bár tudom, hogy ezt a szart feliratozzák, mégis...
angolul foglak megkérni.
Nézd!
Szia, Mr. Dave Chappelle!
Van egy álmom.
És nesse álom.
Van hozzád egy kérdésem.
Mr. Dave,
szeretnél-e...
füvet fumar velem?
A rajongód vagyok, de tényleg.
Miért hiszem, hogy Jacko tényleg pedofil? Mert én is láttam az HBO-filmet.
Mellesleg, nézzétek meg Dave Chappelle Sticks & Stonesát!
Azon viccelődik, hogy Jackson nem pedofil,
és én miért mondom mégis, hogy az?
Mert szerintem az.
Megnéztem a dokumentumfilmet.
És azok, akik megvádolták, nagyon meredek dolgokat mondtak.
Nagy bátorsággal kell ahhoz, hogy ilyet kitalálj.
Szóval, mivel vette őket a kamera, és igazat kellett mondaniuk,
Biztos vagyok benne, hogy Jacko pedofil.
Vágtak már pofán, és nem felejtettem el az illető arcát.
Ha a seggembe dugta volna az ujját?
A sztori minden részletét el tudnám mesélni.
Bár azt gondolom, pedofil, szerintem nem halt meg.
Aki szerint Jacko él, mondja: „Én!”
Én!
Ez aggaszt.
Mert van egy dokumentumfilm, és ha még él...
akkor jó eséllyel megnézte.
Nekem mindenről viccek jutnak eszembe.
El tudom képzelni, ahogy Jackson a TV előtt ül, meztelenül.
Merevedése van,
ránéz a haverjára és azt mondja: „Tito...
ezek a gyerekek mind seggfejek.
Azt ígérték, hogy titokban tartják.
Alig haltam meg, erre a TV-ben fecsegik ki. Nézd, Tito!”
Miért beszélek erről? Mert az ügy kezdetén valami felkeltette a figyelmemet.
Az emberek megőrültek. Ilyeneket mondtak: „Kurva anyád!
Te, felnőtt férfiként, hogy vádolhatod pedofíliával őt,
egy milliomos öregembert? A pénzére utazol?
Miért nem mondtad ezt gyerekkorodban?
Miért kellett felnőnöd, hogy elmondd, valaki bántalmazott?
Miért?”
Mert gyerek volt.
Ezért kell a gyerekeinkkel beszélni a szexről.
De aztán bekapcsoljuk a TV-t,
és az idióta elnökünk megszólal: „Ne beszéljetek a gyerekekkel a szexről!”
Elcseszett egy dolog ez.
És őszintén,
nem fogok a politikáról beszélni, mert semmit nem tudok róla.
Tudjátok mihez értek? Az idiótákhoz.
És aki nem érti, miért fontos téma a szex, az szerintem idióta.
Beszéljetek róla a gyerekeitekkel,
hogy megértsék, normális bármelyik nemhez vonzódni.
Mert az emberek vonzódnak egymáshoz, ennyi.
A másik dolog az:
„Ha egy felnőtt hozzád ér, az nem vonzalom, hanem erőszak.
Kérlek, mondd el egy másik felnőttnek!”
Mikor látom, hogy egyesek ezt
nem értették meg, kíváncsi vagyok, mit gondolnak?
Hogy el kéne mennem a 12 éves unokahúgomhoz, Ingridhez,
a szexről beszélni? Azt mondani: „Szívecském...
egy nap valaki megbasz kutyapózban.
Nem akartam beszélni róla, de...
Én még nem csináltam ilyet, de sok embertől láttam.
Kicsim, tedd a mellkasod a földre...
Így gondoltad? Nem, csak egy perc.
Vagy a 18 éves unokaöcsémnek mondani, hogy
„Amikor hasal, húzd szét a seggét, tedd be a faszod, és csináld!
Így!
Igen.
Előre és hátra.”
Sosem mondanák el másoknak.
Senki nem tartaná pedofilnak.
Mert annyira a rabja vagy, hogy nem tűnik fel, hibázik.
Ahogy nem láttok papokat, lelkészeket, bácsikákat, szülőket...
Srácok, gondoljátok,
ha Jackson bedugta volna az ujját a seggembe,
és elmondtam volna apámnak...
szerintetek gondja lett volna vele?
Hadd játsszam el!
A szitu: Hazajövök Michael Jacksontól.
„Szia apa, megjöttem Diademából.
Elmentem oda, beszéltem Michael Jacksonnal,
és elővette a ‘Billy Jean‘-jét.
Angolul folytattam: ‘Black or White‘?
Majd a seggembe nyúlt, mire én: ‘Dangerous‘.
Apa, szerintem molesztált.”
Apám biztosan azt mondaná: „Bár velem történt volna!”
De Michael Jackson zenei hatására kezdtem el táncolni.
Létrehoztam a Swing Moleque Axécsoportot.
A tagok: én, Joabe, Felipinho, Manu,
Carina, Jéssica, Ariana, Michele és Nego Tchan...
Aki mindig is meleg volt.
Mindig az volt. Meleg.
Homi, langyi, meleg!
Ismertek igazi meleget? Olyan jóképűt.
Aki büszkén sétálgat, és minden helyet beragyog?
Őket mindenki szereti, nem?
Meglátsz egyet, erre: „Meleg!”
Igazi meleg. Ő meleg.
„Fiú vagy lány?” „Egy meleg!”
Míg ő meleg,
te heteró vagy. Heteró.
Macsó, férfias, undorító!
Ugye?
Meleg volt. Ismertek olyan meleget, aki felismeri a fasz szagát és aromáját?
Ő volt farkak Waze-e.
Sétál, aztán megáll.
Kérded: „Mi az?” „Van egy fasz 100 méterre.”
14 éves koromban nagy hibát vétettem a meleg barátom ellen.
Nem szégyellem, mert azóta nem követtem el.
Ha ezt mondom, a hozzám közel álló nők reakciója:
Thiago...
mit követtél el vele szemben?
Előítéletes voltál?”
Nem...
Ezt 14, és nem 30 évesen követtem el, 16 éve, Taboão da Serrában,
nem tudtuk, mi az előítélet.
Éhesek voltunk.
Más volt a prioritás.
„Szóval, mi volt az a hiba ?"
Seggfej voltam. Hallgattam a negatív véleményekre.
Egy barátom azt mondta: „Tudtad, hogy Nego Tchan meleg?”
Azt mondtam: „Kurva anyját!
Kurvára homár!
Elmondom a nagyinak.”
Egy kérdéssel a fejemben jöttem el: „Mi az, hogy meleg”?
Nem tudom. Megkérdem. „Nagyi, mi az a meleg?"
Ő istenfélő asszony volt, azt mondta: „Sátán!
Thiago, jól figyelj!
Ha két férfi összeakad, a nép vasvillát ragad.”
Azt mondtam: „Istenem!
Figyelmeztetnem kell Nego Tchant!”
Azt mondtam hát neki: „Nego Tchan,
válaszolj erre: Meleg vagy?”
Rám néz, és azt feleli angolul: „Soha!”
„A rohadék nem mondja el.
Szólok Felipinhónak: „Felipinho,
tudtad, hogy Nego Tchan leszop embereket?
Homoszexuális, langyi, meleg!
Nem érdekel, kivel baszik, vagy ki bassza,
a barátok nem titkolóznak.
Miért van titkos segglyukja?
Miért titkolja, szereti, ha megbasszák?
A Titkok könyvtárában kurogatják?”
Tanácstalanul rám nézett, és azt mondta: „Várj!
Azt mondod, Nego Tchan meleg?”
Azt mondtam: Felipe...
ő más farkán pörög.
Nem segglyuka van, hanem Bayblade-je.”
„Várj egy percet! A mi Nego Tchanunk meleg?”
Azt mondtam: „Felipe...
Dobd a farkad a földre! Felrúgja,
és a seggével kapja el.
Kurvára meleg!”
„Ne, várj egy percet!
Ez túl sok infó.
Azt mondod, hogy...
Nego Tchan meleg?
A francba! Nem tudtam.
Majd figyelem.
Ha tényleg, találjunk ki egy kódot! Rád nézek, és ezt csinálom: ‘Nagy T...‘
Akkor tudni fogod, hogy tudom.
De ha nem vagyok benne biztos, ezt kérdem:
Hé, Nagy T!
Miért nem a magad dolgával törődsz?”
Ez fájt.
De igaza volt, ez pokas ideia.
Láttam egy filmben,
hogy a legnagyobb bátorság ahhoz kell, hogy a barátaiddal nézz szembe.
Ki mondta? Albus Dumbledore.
Egyenesen a roxforti gettóból.
Micsoda utalások.
Mikor ezt mondom,
az menő, mert aki tapsolt, az:
„Hé...
Thiago...
Én Mardekáros vagyok!”
Elérkeztünk a show negyedik részéhez: a hibák teszik lehetővé a fejlődést.
Barátaim, gondolkodjunk! A gettóban nem arra van szükségünk,
hogy mások azt mondják, tévedünk, hanem hogy segítsenek helyesen gondolkodni.
Ha eddig tartott felébrednetek,
tudjátok, hogy mindenki a saját tempójában halad.
Segítsetek! Ne álljatok az útba!
Ha akkor okos gyerek lettem volna, megértem Felipinhót, de nem...
Tizennégy éves voltam és idióta.
Mikor Felipinho elmondta,
azt feleltem: „Nagy T,
Miért nem a magad dolgával törődsz?”
Azt mondtam: „Azt teszem.
Azt bizony.
Főleg most, hogy két homi van a bandánkban."
És megint táncolt.
Megjön Nego Tchan.
„Figyelem, fiúk, lányok!” Mondtam: „Felipe...
ez egy kicseszett díva!"
„Van hír, haver?” Mire ő: „van three.”
Én meg: „van three?
Ez egy kétnyelvű díva!"
Egyszerre nyal segget és szop faszt.
Mondtam: „A hírek?”
„Az első: bandannát csináltattam, fenékig érő lófarokkal.
Most már sokkal nőiesebbek leszünk a fellépésen.”
„Felipe... Második hír.”
„Csináltattam capri nadrágot, kivágással itt,
és hasítékkal, ami miatt a fenekünk kb. 60%-a kilátszik.
Úgy hívom, flow hasíték.”
„Hogy mi?”
Azt mondta: „Flow hasíték.”
Én: „Flow.” Ő: „Hasíték.”
„Hogy is hívják?”
Azt mondta: „Ne szórakozz!”
"Aztán nagyon lassan: ‘Flow...‘”
„Hasíték.”
„Adj egy percet! Beszélek Felipével.”
„Flow...
Meleg!
Kibaszottul meleg.”
„Nego Tchan, mi a harmadik?” „Közülünk 2 emberben nagyot csalódtam,
és a csípőmozgásukat a nehezebb módon rakom rendbe.
Kérdem: „Ki az első?”
Azt mondja: „Tutira Felipinho.”
Akkora fasz voltam, hogy ünnepeltem. Azt mondtam: „Hé, Felipe...
a nehezebb módon rakja rendbe!
Kurvára meleg!”
Kérdem: „Második?” Ő meg: „Te.”
Mondtam: „Nézd csak Felipét! Hogy rakod rendbe a csípőmozgását?”
„Holnap, te, Felipinho és én, a szobádban, az ágyon.”
Azt mondtam: „Felipe...
Nézz rám!
Emeld fel a fejed, drágám!
Nézz a szemembe!
Hallottad, mit mondott?
Felipe...
ki ne hagyd a holnapot!
Nekem nehéz lesz.
Ő nem szórakozik.”
Másnap reggel
én az ágy egyik oldalán álltam, Felipinho a másikon.
Nego Tchan pedig a közepén ült. Azt mondta:
„Gyertek, üljetek az ágyra!”
Terpeszt, terpeszt
Megtart És újra, és újra
Balra, jobbra, És körbe
Ezaz, gyerünk !
És risza, risza, risza
És gyerünk !
És ez ment sokáig.
Azt hiszem, kb. hét percig táncoltunk.
Mi zavarban, ő meg:
Körbe Balra, Jobbra
Kb. hét percig táncoltunk. Eltartott egy ideig.
Senki sem beszélt.
A hálóban nem is néznénk egymásra.
Nagyon kínos helyzet.
Senki nem beszélt, azt gondoltam: „Felipe...
nézd, hova jutott a barátságunk?
Nego Tchan kb. 3 perc után befejezte a mondókáját.
Az éneklést is.
Csak három srác voltunk, akik ezt csinálták, zene nélkül.
Felipinho nagyon zavarban volt, karba tett kézzel csinálta.
Csípőtől lefelé buli, felfelé üzlet.
Esküszöm!
Egy ponton azt mondtam:
„Ha apám most bejön, nem tudom, mit mondok neki.”
Próbáltunk...
Bejutottunk az Axébajnokság döntőjébe.
Vittünk két teli szurkolói buszt.
A srácok doboltak a buszon.
A gettó a kokaintól lesz boldog. Szóval akkor...
Épp táncolok...
Félrehúznak. Mondtam: „Mi a?
Hé, Felipinho,
csak bandanna és alsó?
Hol van a flow gatyád?”
Ő meg: „Baszd meg, ezt akarom elmondani. Otthon felejtettem, apám elment érte.
Nego Tchan meg olajért ment, hogy bekenjük vele magunkat.”
Mondtam: „Mi van?”
Felnéztem, Nego Tchan jön az olajjal. Mondom: „Mi vagy te, rántott hús?”
Erre: „Ez csillámos testolaj.”
Én meg: „csillámos, Felipe.
Nem embereknek való. Tündéreknek.”
Mi a falra támaszkodtunk, Nego Tchan beolajozott minket.
Majd odaért a hiányos öltözékű Felipéhez.
Nego Tchan megérinti Felipe derekát,
és lassan dörzsölni kezdi.
Abban a pillanatban Felipe nem Felipe volt.
Hanem egy préda.
És Nego Tchan...
Nego Tchan.
A csábítás dzsungelében Nego Tchan egy nőstény prérifarkas.
Egy nőstény farkas.
Egy nőstény krokodil.
Egy Chikorita.
Volt már, hogy olyan jó volt a szex, hogy így nyögtél?
Nego Tchan így lélegzett.
Nego Tchan eljut a vállig, és a trapézizomig,
egészen a jobb karjáig bekeni Felipét, a jobb oldalára áll, és lassan dörzsöli...
mintha egy hatalmas fasz lenne!
Felipe karja hátul, az olaj nagy része a bal vállához kerül,
aztán összekulcsolják az ujjaikat.
Mintha egy tantrikus masszázs kézimunkával végződne.
Abban a pillanatban mindenki hallgatott, de azt gondoltam, „Felipe...”
Felipe visszaállhatott normális testhelyzetbe.
És bejön a sejtésem.
A begerjedt Nego Tchan megszorítja Felipe derekát.
Ő Joábével beszélt, nem vette észre...
Nego Tchan huncutkodását.
De Nego Tchan...
Nego Tchan...
továbbra is Felipe hasát dörgöli,
egyre feljebb halad...
amíg a hüvelykujja eléri a mellbimbót.
A mellbimbó felébred, felnéz a fejre, és megszólal: „Felipe!
Valaki itt dörgöl a kezével!
Ez egy fiú keze, Felipe.”
A fej megkapja a jelzést, de amikor lefelé nézünk,
Nego Tchan...
Nego Tchan,
egy áruló királynő!
Felipe hátára teszi a kezét,
aki Joabével dumál, nem fogja fel, hogy Nego Tchan...
Nego Tchan...
finoman megérinti
Felipe rudiját!
És akkor láttam először...
hogy Felipe rám néz, és azt mondja: „Nagy T...”
Aztán...
eltelt tíz év.
Humorista lettem, az életem jóra fordult.
Többek szerint megváltoztattam a stand-up világát.
Ez nagyon fura. És nehéz teher is.
Szóval nyitva tartottam a szemem, hogy lássam, ki nem igaz barátom,
és ki tart távolságot ok nélkül.
Visszatekintve, Felipinho a mai napig a barátom.
Nego Tchan hosszú időre eltűnt.
De tavaly felbukkant.
És látni akarta a műsoromat. Szeretettel láttam.
Megjött, az öltözőben megöleltük és megpusziltuk egymást.
Komolyan nézve azt mondtam: „Nego Tchan,
az én hibám, tesó.
Sajnálom, gyerekkorunkban bár jobb barát lettem volna!
Seggfej voltam.
Azt akartam, hogy tudd, sajnálom.
Segíteni akartam, de elcsesztem.
Azt mondta: „Bárcsak.”
Én meg: „Tessék?”
Azt mondta: „Bárcsak, drágám!
Thi, minden rendben.
Nem csak, mert az emberek szörnyűek, és már nem nevetek az életen.
Az élet nehéz, Thi.
Nem gondolkodhatunk így.
Gondolj bele!
Meleg vagyok, fekete, és a gettóból jövök.”
„Ez a kombinált csomag, ugye?"
„Pontosan.
Ez az előítéletes kombinált csomag...
Így vagy nevetek az életen, vagy örök szomorúságban élek.”
Kérdem: „Jól vagy, barátom?” Erre ő: „Mesésen.”
És egyébként Thi...
akarok mondani neked valamit.
Ó, Thiago, már vártam ezt a pillanatot.
Thi,
már régóta szerelmes vagyok valakibe.
És...
most elmondom neked.
Megyek, és idehozom.
Felipe...
idehozod nekem Carlost?
Gyere, Carlos, bemutatlak neki, nagyon kedves.
Nagyfejű, de nagyon kedves.
Thi?
Ő Carlos.
A férjem.
És a menyasszonyom.
A fétistől függ.
Azért akartam, hogy találkozzatok, mert...
sosem éreztem, hogy így szeretnek és vigyáznak rám.
Nagyon akartam, hogy...
találkozz vele.
Ő itt Carlos, Thi.”
Fél órán át beszélgettünk.
Sokat tanultam a vonzalomról, a bőrszínről. Jó hallgatóság voltam.
Ők egy meleg pár, én heteró vagyok, így volt több kínos kérdésem.
Egy komoly beszélgetés közepén jártunk, mikor megkérdeztem: „Ki van felül?”
Szerintem ez vicces.
Nego Tchan ismer, csak annyit szólt: „Fogd be, butus!”
Mit akarsz tudni?
Tudni akartam, hogy kell ilyen kapcsolatot fenntartani.
„FIFA-zni szoktál?”
Nego Tchan ismer, megkérdezte: „Még mindig gondod van a nőkkel?”
„Mondhatok valamit?
Ha boldog párt látok, elgondolkodom, mi a titok.
Minden kapcsolatomban igazi idióta voltam.”
Nego Tchan rám néz, és így szól: „Önismeret.
Egyedül is boldognak kell lenned, és megérted, hogy nem kell ehhez senki.
Én is, és Carlos is, boldogok voltunk egymagunk,
így gyönyörű, boldog meleg pár vagyunk.
Ki kéne próbálnod.”
Először azt hittem: „Egyszer dugnom kell Felipinhóval?”
Két másodperccel később: „Nem hinném.
De megértettem, mi az önismeretet. Amúgy...
Ti ketten nagyon jóképűek vagytok, tudjátok?”
Ez kellemes hangulatot teremtett az öltözőben.
Megfordulok, ott áll Felipinho. „Felipe! Itt van Nego Tchan!”
Mikor odanéztünk, ők épp smároltak.
Felipe azt mondja: „Jé, tényleg meleg, nézd!”
Az utolsó rész jön, barátaim.
De cukik vagytok!
Összefoglalom.
A szabályok, az alapelvek, önismeret, a hibák teszik lehetővé a fejlődést.
És végül, „Kiért harcolsz?”
Ezek segítségével pokas ideiák lesztek.
Mondok pár dolgot,
ha egyetértetek, mondjátok: „igen.”
Különben csak pofa be!
Anyátok idegesítő?
- Igen! - Az enyém is.
És templomba jár a lotyó.
Sosem értettem. Elmegy, hogy meglelje Jézust,
és a Sátánnal tér vissza.
A testvéreitek is furák?
- Igen! - És egy punciból jöttetek ki, ugye?
Mintha néha elromlana, egy jó, egy rossz...
A nagybácsik és nagynénik csak akkor jönnek, ha kell nekik valami?
- Igen! - A többi rokont csak temetésen látjátok?
Igen!
Ha a családotok olyan, mint mindenki másé,
miért panaszkodtok, ha én nem?
Mert nem értitek a szerepeteket a családban.
Nektek, akik panaszkodtok a családotok miatt, mondok valamit:
Már a születésetek előtt is idegesítőek voltak.
Mikor megszülettetek, csak rontottatok ezen.
Titeket csak „nehezéknek” szoktalak hívni.
Rátok nem igaz Racionais dalszövege, hogy a virág még a kukában is virágzik.
Ti még több szemét vagytok a kukában.
Rajtatok múlik, hogy megváltozzon a családotok élete.
Pokas ideiának kell lennetek, hogy nekik ne kelljen.
Ezt nem értitek, inkább panaszkodtok.
Az élet víz. Elsüllyedtek, vagy úsztok?
Life coachnak kéne lennem.
14 évesen lementem az utcára beszélgetni a pár gyerekkel,
és láttam, ahogy Fábio barátomat megütik, és agyonlövik.
Ott halt meg a szemünk láttára.
Meggyilkolták. Tizennégy éves voltam.
Amíg nem érted, ez milyen, a sebet sem fogod érteni.
Nem fogod érteni a gettóbelieket.
De nem jöhetek ide,
hogy ezt mondjam, és ezt a kínos hangulatot hagyjam itt.
Nem. Meg kell nevettesselek titeket.
Szóval viccet csinálok Fábio halálából.
A nők most mind: „Hé...
Thiago,
Szerinted nevetni fogunk Fábio halálán?
Igen.
Mert nem a téma a lényeg, hanem a humorista.
14 évesen lementem az utcára beszélgetni,
és láttam, ahogy Fábiót megütik, és agyonlövik.
A kérdésem az: „Muszáj volt megütni?”
Nem.
Hát mit tettem?
18 évesen eldöntöttem, házat veszek anyámnak, és magamnak is, mire 30 leszek.
Így lett. Anyagilag is független lettem.
Akartam egy baró autót is. Chevym van, de rajta vagyok.
Megígértem a családomnak, hogy mire 30 leszek, évente nyaralni viszem őket,
de nem Mongaguába.
Szeretem én Mongaguát, de sokszor voltam ott.
Ott még az utolsó kukac is ismer, és köszön.
Nagyon büszke vagyok arra, hogy az első hely ahova elvittem őket,
Disneyland volt, értitek?
Bizony, testvéreim.
Ez az előrelépésről szól, emberek.
Dolgozzatok mindenkiért!
A tehetségem, a poénjaim
a dolgaim, a teljesítményem
és a ti pénzetek!
Ezt ti fizettétek.
És mondhatok valamit?
Ezt az egész világ látja majd a Netflixen.
A brazilok a győzelmünk láttán azt mondják:
„Bassza meg, ez a gyerek eljutott Disneylandbe! Ez az!”
Másrészt a gringók is megnézik majd.
És ezt mondják: „Nézd, szívem, ünneplik, hogy eljutott oda!”
Mivel pofátlan vagyok,
hé, Netflix-kamera, közelíts az arcomra! Csak egy kicsit, mert kövér.
Hé, kibaszott gringó, becsüld a disneylandi utazásom,
nem tudod milyenek a brazil vidámparkok!
Tisztelj, mint emberi lényt, baszki!
Nem tudod milyen 14 órát sorban állni a hullámvasútnál,
majd rád néz a fickó, és azt mondja: „Karbantartás.”
Mindenkit megölnél olyankor.
18 és 30 között sokat raktam félre.
Kevés pénz, sok spórolás.
Mindenből az olcsóbbat választottam. Értitek?
Ha enni akartam, mit vettem, chipset vagy kukit?
- Kukit! - Kukit.
Sós hungarocellt ettem, hogy spóroljak.
- Tejcsoki vagy tortabevonó? - Tortabevonó!
A szegény ember tejcsokija.
Eszel három sort, a gyomrod meg: „Hú, ember!”
Micsoda remek közönség.
Ha csak a pénzen jár az agyad,
hogy segíts vele a családodnak, anyagias leszel.
De Disneylandben a pénz nem volt gond.
Első külföldi utunk, a szórakozás a lényeg. Ugye?
- Igen!
Gondolkodtam rajta, és azt mondtam: „Nyugi!” Majd hogy: „Faszom a pénzbe!”
Az egész családomat repülőre ültettem.
Ez nehéz volt, tesó.
Nem tudom, sikerült-e valamit tennetek a szeretteitekért.
Nagyszerű érzés.
Mikor láttam ott őket, mondom: „Ez kurva jó!”
Mindenki örül, mindenkinek összejött.
Az én fáradságom, a munkám, a fegyelmem miatt.
Mikor ránéztem a 4 éves unokahúgomra,
úgy mosolygott, értitek?
Mint aki egy kilenc dolláros churrót eszik.
Miért olyan drága az a szar?
Az anyámra nézek, és épp vesz egy 150 dolláros pulcsit.
Az anyám fázik, ő fázós.
Azt mondta: „Hú, de hűvös van!”
Mondtam: „Nemsokára hazaérünk!”
Azt mondta: „Nem, ezt megveszem, fázom.”
Anyám fázós.
Az anyám.
Hét éve menopauzás, és azóta nem fázik.
De a Disneylandet már nem bírta.
Az már sok volt neki.
Körülnézek,az egész családom ott van, jól érzi magát.
Költöm a pénzem.
Ez volt az első alkalom, hogy hiányzott Mongaguá.
Mondtam: „Bassza meg a pénz!”
Az unokahúgom odajön, és így szól:
„Korog a pocim.”
Kérdeztem, éhes-e. Azt mondta, az.
Nagyon cuki kislány, múltkor mondott egy vicceset.
Így szólt: "Bácsikám!
Apám azt mondta, szinte csak téged szeret.”
Mondtam, hogy üzenem, hasonlóan érzek.
Mondtam: „Iara, ebédeljünk!
Lefoglaltad az ebédet Mickey egérrel?”
Azt mondta, igen, tíz perc múlva érkezik. Mire én: „Ez az, bejött az élet!”
Eszünk, Mickey megjön, az unokahúgom azt mondja, „Itt van Mickey!”
Mondtam: „Ejjha!
Légy jó, csajszi!
Kívül Mickey. De ki tudja, ki van bent?
Mi van, ha Jacko?
Nyugi! Gyere!”
Mivel a brazíliai gettóból jöttem, megfogtam a kezét, és azt mondtam:
„Bocsi, lefotóznál az unokahúgommal, te patkány?”
Ha sírva fakad, kurva nagy szarban leszel!
Csináld!”
Leültem a székembe, mint egy gengszter.
Eszünk, megjelenik ez a nő.
Mondtam: „Szia, szivi!” 440 dolláros számlát hozott.
Az 1700 reál.
Ebédért.
A repjegyek nélkül.
Mickey volt, de azt hittem, Elza az, mert lefagytam.
A nő: „Hogy fizet?” Én meg: „Nem tudom.
Seggel lehet? Itt vannak a húgaim.”
Megkérdeztem: „Miért 1700 reál?”
Azt mondta, a Mickey-s ebéd miatt. Mire én: „Az a kurva patkány!
Miért nem húzol vissza a csatornába?
1700 reálért, Goofynak kéne megdugnia anyámat.
Remélem, ez a csirke Dagobert bácsi,
1700 reálért.”
Óriási jelenetet rendeztem. A családom így reagált.
Úgyhogy megint elszégyelltem magam. Gondoltam: „Megint?
A pénz volt a fontosabb, mint a család.”
De 1700 reál?
Egy ebédért?
Nem csak én mérgelődtem.
Volt ott egy másik ordibáló brazil család.
Dühösebbek voltak nálam.
Egyikük azt mondta: „A faszomat csitítsd!”
Az 1700-ra, majd oldalra néztem,
és Yasmin ott ölelgette Mickey-t.
Mickey-re néz, és azt mondja...
„Mickey...
olyan jóképű vagy!”
Mickey meg...
Ezt látva azt mondtam: „Faszom, én meg a pénz miatt aggódtam!”
Végre megértettem.
Ránéztem az 1700-ra, és azt mondtam, ezt elosztom tízfelé.
Elfelejtettem a pénzt, és azt mondtam: „Yasmin,
szívem, nagyon szeretlek!”
Rám néz, mosolyog, és hallom...
„Nem hozzád beszélek, kurva patkány!
Szerinted félek tőled? Hívd ide Plutót!”
„Én is szeretlek, bácsikám!
A fejed pont, mint Mickey-é.”
Megnéztem azt a mosolyt, és az 1700-at, és azt mondtam: „Nem éri meg.”
1700-ból megvehettem volna neki Firminho fogait.
Neki aztán vakító fehér fogai vannak.
Fehérítővel öblöget.
Befejezzük az ebédet, és a Pandorára megyünk az Avatarból.
Fura egy hely az.
Minden kék, mint itt, most. Senkit nem lehet felismerni.
Őrület. Vannak hangok, olyan, mintha a Pandorán lennél.
A rejtett hangszórókból ilyen hangok jönnek:
Sétálunk, erre anyám megszólal: „Ezen a helyen átok ül.
Ide ima kell, és kb. 40 pap, hogy megáldják ezt a helyet.
Ez a hely két hónapja nem látott Bibliát.”
Mondtam: „Ez egy másik bolygó.” Erre ő: „másik bolygó a picsákat.
Ezt a helyet elátkozta a Sátán.”
Mondtam: „Pandora világában vagyunk.
Ismered a Hupikék törpikéket?”
Megállunk, és ezt halljuk:
„Üdv, földlakók!
Isten hozott a Pandorán!
Ma részt vesztek életetek első repülés-szimulációján.
Ha sikerrel jártok, az avatárok közt élhettek.
A szomszéd szobában üljetek fel az eszközökre!”
A francba!
Mondtam: „Bassza meg!”
Úgy ültem fel rá, mintha egy drága motor lett volna.
Ránéztem az unokaöcsémre, és azt mondtam: „Ez egy Hornet!
Hé anya, hol az Oakley-m? Jól akarok kinézni.”
Látom, hogy épp felveszi a 3D szemüveget. Anyám rövidlátó.
Felveszi a 3D szemüveget,és azt mondja: „Újra látok fiam!” Mire én: „Istenem!”
Nem értettem, mi van. Csak gépeket láttam.
Amikor felvettem a szemüveget, azonnal beléptem Pandorába.
Mondtam: „Bassza meg!”
Megjelenik egy nő, és így szól:
„Ami a szimulátorban megtörténik, az a való életben is. Kapaszkodjon!”
Eltűnik. Mikor lenézek, a motor is.
Egy 8 méteres madáron ülök.
Teljesen kék volt!
Ezért São Caetanónak hívtam.
Sétálni kezdett.
Csapkodott a szárnyaival.
És rikoltott.
Alábukott, én meg azt mondtam „Nyugi, São Caetano!”
Majdnem sziklának ütközött, és 150-nel száguldott.
Mondtam: „Letakarom a rendszámot.
Gyerünk, São Caetano!
A zsaruk nem tudnak elkapni.”
A madár oldalra dőlt, vele együtt mi is.
A másik oldalra dőlt, mi is.
Egyszer fújni kezdett a szél, amit rendesen éreztünk.
Mikor vízhez értünk, igazából vizesek lettünk.
Egy ponton bementünk egy erdőbe,
és a Disney megoldotta
az erdőillatot is.
Még sosem voltam erdőben.
Anyám megérezte az illatot: „Ugye nem az ördög cigijét szívod?”
Én meg: „Megőrültél, anya? Ugyan!”
Megint csapkod a szárnyával.
És földet ér.
Levegőt vesz.
A lábunk az állat hasán. Nem hiszitek el.
Amikor lélegzett...
éreztük, ahogy mozog miatta a lábunk.
Ember, ha ez nekem is őrület volt,
képzeljétek el a hívő anyámat.
Az elejétől kezdve hallottam, ahogy azt mondja: „Uram, segíts!
Krisztus vére erős!
Még ha a halál árnyékának völgyében járok is,
és az ördög lován ülök!
Jézus gyeplője van a kezemben!”
Kérdem a pánikoló anyámat: „Mit érzel?”
Azt mondta: „Bizsergést.”
Mondtam: „Micsoda őrült család!”
A menet véget ér.
Anyám rohan hozzám, sírva megölel.
Senki nem szereti, ha az anyja sír.
Mondtam: „Várjatok kint, én gondoskodom anyáról.”
Finoman megmozdítottam őt, és megkérdeztem:
„Hé, anya,
miért sírsz?”
Odafordul hozzám:
„Még sosem repültem.”
Mondtam: „Mi?”
Mire ő: „Most repültem először.
Repülővel már repültem, de állaton...
most először.
„Anya, te nem repültél, ez csak szimulátor volt.”
Mondta: „De az ugyanaz!”
Azt mondtam: „Egy szimulátor szimulál.
Anya, igazából...
ahhoz szoktam, hogy két ok miatt szoktál sírni. Dühből, vagy szomorúságból,
de ez egyik sem, tudod?
Boldog vagy?”
Erre ő: „Igen.
De én mondom neked, az a madár lélegzett.
Hűha!
Micsoda menet!
Alig várom, hogy elmeséljem Fátimának!”
Mondtam: „De miért sírsz? Azt mondta, csak úgy.
Én meg: „Mondd el, miért!”
„Csak úgy.”
Amúgy, tesó, ki kell adnunk magunkból, oké?
Ahol felnőttünk, azt tanították, ne sírjunk, ne beszéljünk a gondjainkról.
Az elfojtás rossz dolog.
Kérdeztem: „Anya, miért sírsz?”
Mire ő: „Semmi, csak...
Semmi, fiam. Csak az...
Bárcsak én is megadhattam volna ezt anyámnak. Tudod?
De...
nem baj.
Mondtam: „Ne aggódj...
nem lett volna rá pénzed.
Csak az ebéd kimerítette volna a teljes hitelkártyakereted.
Mondtam neki: „Hé anyu, komolyan!
Életemben csak kétszer láttalak örömödben sírni.
Először akkor, mikor vettem neked egy házat.
Másodszor akkor, amikor repültél.
Hé, csajszi! Őszintén.
Őszintén, tényleg.
Ha tudtam volna mindkettő árát, csak repültél volna.
Anyám így szólt: „Az csak szimulátor volt.”
Mondtam: „Ja csajszi, gyorsan tanulsz, mi?
Mizu?"
Azt mondta: „Nézz it körül! Ez a Disneyland!
Ez miattad van!” Én meg: „Mickey miatt.
Akkor is elkapom azt a rohadt patkányt.
Lerúgom a fejét, és nézem, ahogy repül a levegőben.
Kicsi Lucas azt fogja mondani: ‘Hozd az üdítőt!‘”
Anyám: "Nem, te idióta. Hogy mindenki itt van,
az a te munkád és fáradozásod eredménye.
Szóval azt akartam, hogy tudd...
Tudom, szomorú vagy, amiért sokat vagy távol, és keveset látsz.
De nézd, mit teszel mindenkiért!
Szeretünk, oké? Elmondhatom?
Örülök, hogy én lehetek az anyád.
Biztosan jó apa lesz belőled.
Tedd az ellenkezőjét annak, amit apád tett!”
Ekkor megöleltem anyámat.
Mikor oldalra néztem, az egész család minket nézett.
Életemben először ekkor éreztem őszinte örömöt, tudjátok?
Ez volt az első alkalom, hogy a családomra nézve azt mondtam: „Nyertünk!”
Ha ez a 12 évig tartó pokas ideia eredménye,
akkor megérte.
Ez nem lesz a világ legjobb előadása,
mert nem én vagyok a legjobb humorista. De sok ember számára különleges lesz.
Ezt kell tennünk a többiekért.
Mindenkiért ki kell állni, és dolgozni.
Ahogy mondom:
„Ha nincs példa,
legyetek ti azok!”
Amikor megöleltem anyám,
csak el kellett volna mennem.
De megöleltem, és rájöttem, hogy csak idáig ér a feje.
Mikor oldalra néztem, a szám anyám füléhez került.
És annyi szép szó után mondanom kellett neki valamit.
A nagy rajongóim
pontosan tudják, mi történik abban a pillanatban...
És akiknek nem kéne itt lenniük, azt gondolják: „Istenem!”
„Rita!
ezeknek a nyomornegyedeknek saját dialektusuk van.”
És mostanra mindenki megértette, és így csinál:
„Hé!
Thiago!
Nem mondd, hogy azt mondtad...”
„Megidézlek, Sátán!”
Hé, mindenki, őszintén...
Ennyim volt mára. Köszönöm!
És komolyan: pokas ideia.
A feliratot fordította: Tóth Norbert