Downloaded from YTS.MX
‫- ספיישל קומדיה מקורי של NETFLIX -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫מה נשמע?‬
‫מה אתם אומרים...‬
‫תודה, תודה.‬
‫מה שלומכם? טוב.‬
‫תודה רבה. נהדר להיות באוסטין, טקסס.‬
‫כן.‬
‫אני יוצא להופעות,‬ ‫ומשאיר אישה ושני ילדים קטנים.‬
‫והיא די קשורה, אתם יודעים.‬
‫היא בוכה כשאני עוזב.‬
‫כאילו...‬
‫כל הזמן.‬
‫כן, בהחלט.‬
‫אני עוזב והיא אומרת, "יהיה קשה בלעדיך".‬
‫ואז אני צריך לעשות תרגיל במשחק, כאילו...‬
‫"גם לי יהיה קשה".‬
‫אתם יודעים?‬
‫זה לא קשה.‬
‫זה כיף.‬
‫עשיתי את זה מאחורי הקלעים בטלפון,‬ ‫לפני חמש דקות.‬
‫היא אמרה, "אני לבד בבית".‬
‫אמרתי, "אני לבד כאן".‬
‫זה לא נכון.‬
‫היא נהדרת, אני אוהב אותה.‬
‫אני אוהב את הילדים יותר, אבל גם אותה.‬
‫ובכן, זו אהבה אחרת. כאילו...‬
‫אני לא רוצה לזיין את הילדים. זו התחלה.‬
‫"זה טוב, טום." אז...‬
‫זה בלתי אפשרי להסביר, עד כמה‬ ‫אתה אוהב את הילדים שלך.‬
‫באמת, ועכשיו אני בצד הזה‬
‫אז אני משתעשע מאנשים שאין להם ילדים‬
‫שנשבעים שהם מבינים את זה.‬
‫זה הכי כיף.‬
‫כאילו, לבלות עם חבר‬
‫שאין לו ילדים, והוא אומר...‬
‫"כן, בנאדם. אני רואה...‬
‫שאתה אוהב את ילדיך, אני...‬
‫לגמרי יודע מה אתה מרגיש, כי...‬
‫אני אוהב את הכלב שלי".‬
‫אני אומר, "כן".‬
‫לא.‬
‫אני לא מזלזל באהבה לחיות.‬
‫אהבה לחיות מחמד היא אמיתית.‬
‫כן!‬ ‫-בהחלט. היו לי חיות מחמד‬
‫במשך כל חיי. זה מעולה. הצלתי חיות‬
‫אני מעודד אתכם לעשות זאת.‬ ‫יש לי כלב שאני מעריץ.‬
‫אבל הנה ההבדל‬
‫בין האהבה שלי לכלב‬
‫והילדים שלי.‬
‫אם הכלב היה פוגע‬
‫באחד הילדים שלי‬
‫באופן מיידי וללא ספק...‬
‫הייתי מטביע את הכלב, נכון?‬
‫כלומר, בין יללות, כאילו...‬
‫הייתי עושה... ככה.‬
‫ואז הייתי נותן אותו לבן שלי.‬
‫הייתי אומר, "זוכר שהוא פגע בך? ‬ ‫הרגתי אותו".‬
‫הוא היה אומר, "מה לעזאזל...‬
‫אני אמור לעשות עם הכלב המת הזה?"‬
‫הייתי אומר, "לא יודע, אולי תגן על עצמך,‬ ‫כדי שלא אצטרך לעשות שיט כזה. טוב?"‬
‫אני יודע.‬
‫זו בדיחה מעוררת מחלוקת, וכך היא הייתה...‬
‫במהלך כל מסע ההופעות.‬
‫אני חושב שזה מפריד את הקהל לשני מחנות.‬
‫אנשים שאומרים, "אל תעשה את היללות.‬
‫זה הופך את זה לאמיתי".‬
‫ואחרים אומרים, "תעשה את היללות,‬ ‫זה החלק שאני הכי אוהב".‬
‫אתם יודעים מי אתם.‬
‫כן.‬
‫כשיש לך ילדים, אתה עושה דברים מטורפים.‬
‫אני אפילו לא גאה בחלק מהדברים שעשיתי, טוב?‬
‫בשנה שעברה, בפעם הראשונה,‬ ‫מישהו הציק לאחד הילדים שלי.‬
‫לא הגבתי טוב.‬
‫זה מה... לקחתי את בני הבכור לפארק.‬ ‫הוא היה בן שנתיים וחצי.‬
‫ילד ממש מתוק.‬
‫הוא נכנס לפארק, וניגש למתקן משחקים.‬
‫כשהוא נכנס לשם, הוא דרך עליו‬
‫וילד גדול ממנו‬
‫כלומר, בן ארבע...‬
‫הוא אמר, "אתה לא יכול לשחק עם זה. זה שלי".‬
‫ואני אמרתי, "אבעט בחזה שלך דרך הגב".‬
‫הוא אמר, "מה?"‬
‫ואמרתי, "אני אקרע אותך עכשיו!"‬
‫אז הוא בכה, אני צחקתי.‬
‫כולם התאספו סביבנו.‬
‫אסור לעשות את זה.‬
‫אי אפשר לעשות שום דבר לילד מעצבן.‬
‫אפשר לקלל הרבה סביבם.‬
‫לא כלפיהם, זה הבדל חשוב.‬
‫מסביב להם,‬
‫ואז אתם מפנטזים שהם יחזרו על זה בבית‬
‫ומקבלים עונש, וזה מספק מאוד. טוב?‬
‫אבל צריך להכניס לזה קצב, אחרת הם לא יזכרו,‬ ‫כי הם סתם ילדים מטומטמים. אז...‬
‫צריך לומר "שיט, שתן, בן זונה, ‬ ‫כוס, הביצים שלי‬
‫תלקק זין, תאכל תחת". והילד יעשה...‬
‫"מה זה?"‬
‫"תגיד את זה לאימא, זה מה שזה".‬
‫כשהם עוברים לידך, אפשר להכניס‬ ‫חבטה אקראית אחת. ניסיתי, זה צריך...‬
‫כשהם עוברים לידך.‬
‫ככה, ואז הם יהיו...‬
‫"שיט, שתן, בן זונה, כוס..."‬
‫פגשתם פעם מישהו‬
‫והוא כל כך משעמם, שאתה מרגיש‬ ‫שהוא הרעיל אותך? כאילו...‬
‫אתה מדבר איתו וחושב,‬ ‫"נדמה לי שאני גוסס עכשיו.‬
‫ונראה לי שזו אשמתך".‬
‫שמו של הבחור הוא קרייג. פגשתי אותו...‬
‫וידאתי את שמו. "אזכור אותך למשך כל חיי".‬
‫הוא... נפגשנו בבנק.‬
‫הוא פקיד בבנק?‬
‫לא. הוא מאבטח?‬
‫לא.‬
‫במה הוא עובד?‬
‫לא יודע, איך שקוראים לבחור שעומד בלובי‬
‫של בנקים עכשיו. אתה נכנס ושואל,‬ ‫"אתה עובד פה?"‬
‫הוא אומר "נראה לי". הבחור הזה.‬
‫סדרן הלובי.‬
‫ראיתי אותו. יצרנו קשר עין.‬
‫לא יודע מה אתכם, אבל מבחינתי,‬ ‫אם יוצרים קשר עין‬
‫במהלך היום. לא בלילה...‬
‫אבל במהלך היום‬
‫מתוך הגינות בסיסית, אני מכיר בך.‬
‫זה מה שעשיתי.‬
‫יצרנו קשר עין, אמרתי, "מה שלומך?" ‬ ‫והוא אמר...‬
‫ואני אמרתי, "בסדר". אז...‬
‫הגעתי לדלתות נוספות, כדי להיכנס.‬
‫כשאחזתי בדלת שמעתי, "אתה הולך לבנק?"‬
‫אמרתי, "זה עדיין בנק?"‬
‫הוא אמר, "כן".‬
‫אמרתי, "אני רוצה".‬
‫והוא אמר, "לך על זה".‬
‫ועשיתי...‬
‫"בסדר... תודה".‬
‫הושטתי את היד‬
‫והוא אמר, ‬ ‫"אני נוסע לווירג'יניה בשבוע הבא".‬
‫"אתה אומר את זה לי?"‬
‫הוא אמר, "אמרת 'מה שלומך' כשהגעת לפה.‬
‫חשבתי על זה.‬
‫זה מה שקורה איתי". אמרתי,‬ ‫"זה השיט הכי מטורף ששמעתי בחיי.‬
‫כמו כן, השאלה הזו לא עובדת כך, אבל בסדר".‬
‫הושטתי יד, והוא אמר‬
‫"כן, אחותי גרה שם", ואני...‬
‫כמה זמן היא גרה שם?"‬
‫עכשיו אני כבול.‬
‫הוא אמר, "15 שנה".‬
‫אמרתי, "מעולם לא היית שם?" הוא אמר, "לא".‬
‫עכשיו התחלתי לחשוב, "היי, בנאדם,‬ ‫אתה נוהג לעבודה, או...‬
‫מישהו מקפיץ אותך?" הבנתם אותי?‬
‫נראה לי שהוא...‬
‫כן.‬
‫אני חושב שהוא ראה את זה בפניי.‬
‫כי לפתע הוא אמר...‬
‫"אני נוהג". ‬ ‫"סבבה, בנאדם.‬
‫סבבה.‬
‫"גם אני נוהג. זה מטורף.‬
‫אני צריך להיכנס לכאן".‬
‫הוא אמר, "כן, נטייל בוושינגטון,‬ ‫נראה כמה אתרים".‬
‫אמרתי, "הייתי שמח לשמוע, אבל...‬
‫אני צריך להפקיד כסף". הוא אמר,‬ ‫"אהיה פה כשתצא". אמרתי, "בן זונה".‬
‫זין על הבחור הזה.‬
‫וזין על כל מי שדומה לו.‬
‫אם יש לך החוצפה לספר לאנשים מה שלומך‬
‫כשהם אומרים "מה שלומך?"‬
‫זו חוצפה ואנוכיות, בסדר?‬
‫אני רציני.‬
‫יש שתי תשובות מקובלות ל"מה שלומך?"‬
‫"בסדר", ו"נהדר".‬
‫אם אתה אומלל, אתה אומר "בסדר".‬
‫אתה לא מטריד אנשים עם הבעיות האמיתיות שלך‬
‫במהלך שיחת חולין.‬
‫כן.‬
‫זה נכון.‬
‫אתה יודע למה? כי...‬
‫איש לא רוצה לשמוע על הבעיות שלך.‬
‫הבעיות שלך מרככות לי את הזין, ואני...‬
‫מנסה להישאר קשיח, כאן בחוץ. עכשיו...‬
‫אתם יודעים למי יש מערכת טובה?‬
‫רודריגו דוטרטה, נשיא הפיליפינים.‬
‫ובכן, אם אינכם יודעים,‬
‫נשיא הפיליפינים הוא בחור ממש מגניב, ו…‬
‫יש לו הרבה רעיונות משעשעים.‬
‫למשל, יש לו יחידות־רצח על אופנועים‬
‫שיוצאים והורגים אנשים על המקום.‬
‫בלי מעצר, בלי משפט.‬
‫למי הוא עושה את זה?‬
‫סוחרי סמים, ו...‬
‫אנשים שחשודים בשימוש בסמים.‬
‫"חשודים".‬
‫אתם יודעים כמה אנשים עייפים ‬ ‫מתים מדי יום במאנילה?‬
‫זה לא מטורף?‬
‫אתה יוצא מביתך בחמש לפנות בוקר. "שיט..."‬
‫ואז אתה שומע... ועושה...‬
‫"אני ער!"‬
‫הם מתקרבים אליך. "אתה מסטול?"‬ ‫"כרגע קמתי".‬
‫הם אומרים, "אתה מסטול" ורוצחים אותך.‬
‫זה מחריד.‬
‫זה מזעזע‬
‫ואני מקווה שנאמץ את זה כאן. לא…‬
‫לא כדי להשתמש בסמים, כמובן.‬
‫אני חושב שצריך לשמור את זה לאנשים‬
‫שמנהלים שיחות טלפון בציבור.‬
‫עם הטלפון מול הפרצוף, ככה. ‬
‫אתם יודעים? כן.‬
‫מיהם האנשים האלה, שמסתובבים‬ ‫ללא מודעות לעולם סביבם?‬
‫אתה מחכה בתור לקפה‬
‫אתה נאלץ לשמוע מעשייה מרתקת בקולי קולות.‬
‫זה תמיד כאילו, "איפה היית אמש?"‬
‫לחתוך לו את הגרון, שם בתור.‬
‫לבעוט בגופה. "אפשר קפה?" אז...‬
‫אלים מדי? אני מבין. אז...‬
‫אתם יודעים למי שייכים האשכים ‬ ‫שבא לי להטיח על תיבת דואר‬
‫במשך 20 דקות ברצף?‬
‫גברים מבוגרים שעולים לטיסה של שש בבוקר‬
‫ומעולם לא ראו עננים. אני לא יודע...‬
‫אם...‬
‫אי פעם זכיתם לעלות לטיסה בשעת בוקר מוקדמת‬
‫כשיש הסכם לא כתוב‬
‫"יהיה כאן נעים וחשוך‬
‫כדי שנוכל לנוח לאורך המסע".‬
‫אבל תמיד יש איזה "טיק טוק" במושב 16C...‬
‫כן.‬
‫בחור אחד שיושב שם ואומר,‬ ‫"מעולם לא ראיתי ענן ככה".‬
‫"הנה עוד אחד, שם".‬
‫"אתה בן ארבע?‬
‫סגור את התריס, מטוטמם, אנחנו מנסים לנוח".‬
‫ואנשים ששמים מדבקות של פרצופים‬ ‫ ושמות של בני משפחתם‬
‫על השמשה האחורית של המכונית.‬
‫צריך להוציא אותם להורג בפומבי...‬
‫בתוך המכונית, כדי שנעדכן את החלון.‬
‫זה לא מטורף בעיניכם?‬
‫אין לכם שום אינסטינקט הגנה?‬
‫זה מטורף. אתה עוצר ברמזור אדום אקראי‬
‫והאוטו לפניך כזה, "מצחיק שלא שאלת, אבל...‬
‫בפנים נמצאים אימא ואבא.‬
‫ובריאן ומריסה.‬
‫יש כדורגל ליד בריאן.‬
‫כי בריאן אוהב כדורגל".‬
‫בריאן אוהב להיות מותקף מינית? כי...‬
‫פרסמתם את שמו ואת התחביב שלו,‬ ‫כפיתיון בפני החברה.‬
‫יצאתם מדעתכם?‬
‫למה שלא תכתבו את כתובתכם והלו"ז שלו‬ ‫ליד כל זה?‬
‫"בריאן קם בשש, חוזר הביתה באחת, ‬ ‫אמבטיה בשבע.‬
‫מוזמנים להצטרף אלינו".‬
‫זה לא בסדר.‬
‫חבר'ה…‬
‫חשבתם פעם על כמה פעמים‬
‫שכבתם עם בני הזוג שלכם?‬
‫אתם לא אמורים לדעת את התשובה,‬ ‫בואו נתחיל בזה. טוב?‬
‫אם אתם יודעים, זה מפחיד, ו...‬
‫אנו רוצים שתלכו.‬
‫כן. אתה יושב פה ואומר,‬ ‫"סופסוף מישהו שאל.‬
‫זה 926".‬
‫הנה היציאה. מה שאני אומר...‬
‫אני אומר, ככלל‬
‫הגיוני להניח‬
‫אם אתם בזוגיות מזה שלוש שנים‬
‫ויש ביניכם קשר בריא‬
‫יתכן ששכבתם כמה מאות פעמים.‬
‫נכון? נכון.‬
‫כעת אני רוצה שתחשבו‬
‫כמה פעמים אבא שלכם...‬
‫גמר בתוך אימא שלכם.‬
‫כל כך הרבה פעמים.‬
‫"טום, למה אתה אומר את זה?"‬
‫כעיקרון אני חושב שכל האימהות שלנו‬
‫הן כלי קיבול לשפיך. אבל...‬
‫אימא שלך יותר מאימא שלי. עכשיו...‬
‫אני יודע, קשה להוציא את התמונה הזו מהראש‬ ‫לאחר ששתלתי אותה שם, נכון?‬
‫אתם כזה, "לעזאזל, אימא שלי נוטפת?"‬
‫כנראה, כן.‬
‫רטובה לגמרי. תראו...‬
‫אימא שלכם עשתה שיט מטונף.‬
‫בואו נדבר על זה.‬
‫זה באמת נכון. ו...‬
‫תראו, באתי להגן עליה, בסדר?‬
‫זו לא אשמתה.‬
‫זו אשמת אביכם, זה בטוח.‬
‫אבא שלכם, עם כל הכבוד, הוא...‬
‫די חרא. קצת.‬
‫אם אתם אומרים, "לא אבא שלי...‬
‫הוא טוב".‬
‫כן, אליך.‬
‫הוא לא תמיד כזה לאימא שלכם.‬
‫אם הם ביחד שלושה עשורים‬
‫לא נראה לכם שהוא אמר כמה דברים דפוקים‬
‫מדי פעם?‬
‫ברור שכן.‬
‫הם שוכבים במיטה, אבא מתהפך, לא נרדם.‬
‫ואימא המסכנה, "הכול בסדר, יקירי?"‬
‫"בסדר".‬
‫"הארוחה הייתה טעימה?"‬ ‫"כן, תשתקי. אני מנסה לישון".‬
‫"אני יכולה לעזור במשהו?"‬
‫"כן, תלקקי את הביצים שלי. טוב?"‬
‫רוצים לדעת משהו?‬
‫אמכם המסכנה עושה את זה, טוב? היא...‬
‫כי היא לא מרפה מהביצים.‬ ‫אז אמכם יורדת לשם...‬
‫היא אומרת, "אני אוהבת את חיי".‬
‫אוי, אימא שלכם. עכשיו...‬
‫סבתא שלכם.‬
‫תחשבו על הדברים שהיא עשתה.‬
‫על מסילת הרכבת,‬ ‫או איפה שהיא הייתה מזדיינת.‬
‫אל פאסו. לא יודע.‬
‫אתם כזה, "למה אתה מדבר ככה, טום?"‬
‫כי אני נהנה.‬
‫כי אני נהנה להרגיז אנשים.‬
‫כן. אני לא יודע מה זה אומר עליי‬ ‫מבחינה פסיכולוגית, אבל יש...‬
‫לא יודע, יש בתוכי מצעד של תזמורת‬ ‫ששרה "כל הכבוד..."‬
‫כן.‬
‫כי בתוכי אני מדמיין מישהו אומר,‬ ‫"נהניתי מאוד...‬
‫עד שהוא דיבר על אמי השרמוטה".‬
‫זה משמח אותי. לא יודע.‬
‫זה יעצבן מישהו והוא ינסה לומר לי...‬
‫אני אומר שהוא ינסה לומר לי,‬ ‫כי הוא ישלח לי הודעה שלא אקרא. ו...‬
‫לא, פעם קראתי את כולן.‬
‫לקח לי הרבה זמן להבין...‬
‫אתה לא צריך לקרוא כל הודעה.‬
‫אני לא חושב שפרפורמר צריך לעכל‬
‫כל דבר שנשלח לכיוונו.‬
‫לא ידעתי את זה, במשך זמן רב.‬
‫הלוואי שידעתי, כי זה משפיע עליך.‬
‫הפעם הראשונה שבה הסתבכתי בצרות‬ ‫בגלל משהו שאמרתי, הייתה לפני חמש שנים.‬
‫הסתבכתי בגלל שאמרתי "צועני" בטלוויזיה.‬
‫כן. לא אמרתי עליהם משהו נחמד, אז תנו לי...‬
‫לנסח מחדש.‬
‫הייתי בתכנית ואמרתי, "מי לא שונא צוענים"?‬
‫ואז...‬
‫כולם בתכנית אמרו, "אנחנו איתך". אבל...‬
‫לאחר מכן, הם גילו.‬
‫והם יצרו קשר.‬
‫כאילו, נשיאת הצוענים...‬
‫שלחה לי הודעה.‬
‫היא כנראה גנבה טלפון.‬ ‫אז היא שלחה לי הודעה...‬
‫כן... כן.‬
‫רואים מי מטייל בעולם. אז...‬
‫היא שלחה לי הודעה.‬ ‫"אמרת את מילת ה-צ'...‬
‫בטלוויזיה". אמרתי, "מה?"‬
‫מילת ה-צ'?‬
‫אני אדם בוגר, וכל זה באימייל.‬ ‫היא הייתה ממש ב', אז...‬
‫לא רציתי ללחוץ עליה‬ ‫עד שהיא תהפוך ל-ז', מבינים?‬
‫איפה ה-כ' שלי? טוב, תראו.‬
‫היי, בנאדם.‬
‫זו קומדיה מודרנית, תהיה מעודכן. עכשיו...‬
‫ואז היא המשיכה ואמרה, "רק שתדע...‬
‫אנחנו מאוד גאים באתניות שלנו".‬
‫אמרתי, "כן, בצדק.‬
‫אין לכם משהו אחר.‬
‫אני מקווה שאת טובה בקמפינג".‬
‫היי, נתתי לה מחמאה.‬
‫אמרתי, "אני נהנה מהגאווה האתנית שלך,‬ ‫כי את ראויה לה".‬
‫ואני לא חושב שכולם ראויים לזה, טוב?‬
‫כל קבוצה אומרת, "אנחנו הכי טובים". ‬ ‫לא נכון.‬
‫אי אפשר שכולם יהיו הכי טובים.‬
‫ברצינות, כל קבוצה... "אנחנו..."‬
‫לא. כלומר, בתור דוגמה, רק כדי להסביר.‬
‫כמה אנשים בחדר הזה, נניח‬
‫הם איטלקים, למשל?‬
‫בסדר.‬
‫עכשיו, לכל השאר לא נמאס‬
‫לשמוע מהם? כאילו...‬
‫נכון?‬
‫"היי, אנחנו הכי טובים! פסטה מזוינת!"‬
‫אתה כזה, "בסדר". אז...‬
‫הפסטה סינית, תירגעו. עכשיו...‬
‫לאחר מכן המשכתי לקרוא הודעות.‬ ‫קראתי וקראתי.‬
‫ואז, לפני זמן מה,‬
‫קיבלתי במהלך שישה שבועות‬
‫מאתיים אלף...‬
‫אימיילים והודעות‬
‫רק ממדינת לואיזיאנה.‬
‫בגלל בדיחות שסיפרתי בספיישל. עכשיו...‬
‫אם אינכם יודעים, ‬ ‫הייתה לי בדיחה בספיישל הקודם...‬
‫ו...‬
‫כן, זה בסדר.‬
‫זו הייתה בדיחה טיפשית מאוד.‬
‫הבדיחה הייתה, אמרתי, "יודעים מה?‬
‫"אנחנו צריכים לבנות חומה בארצנו,‬
‫אבל נבנה אותה סביב המדינה המטומטמת ההיא".‬ ‫זו הייתה הבדיחה. עכשיו...‬
‫תראו, בטמטומי חשבתי ‬ ‫שכולם יאהבו את הבדיחה הזו.‬
‫לא נכון.‬
‫לא האנשים שצחקת עליהם.‬
‫קיבלתי כל כך הרבה איומי רצח ‬ ‫בשגיאות כתיב, ו...‬
‫אמרתי, "זה בקריאולית?‬ ‫מה לעזאזל הם מנסים לומר לי?"‬
‫כולם שאלו אותי על כך, ‬ ‫הייתי בחדשות בגלל זה.‬
‫עכשיו אני מנדב את זה, טוב?‬
‫אז זו האמת.‬
‫לא הייתי מחרבן עליהם באופן כה קיצוני‬
‫לו הייתי בארקנסו, ומאז זה קרה.‬
‫מה? מה?‬
‫מה...‬
‫המקום הזה הוא פשוט חור.‬
‫אני חושב שכשמורידים מים באסלה בלואיזיאנה‬
‫הכול עולה בארקנסו. זה...‬
‫זה מסריח מחלומות שבורים וחורי תחת, ו...‬
‫קצת ברביקיו. אבל...‬
‫זה מה שמרתק.‬
‫רובכם לעולם לא תחוו את זה, אבל...‬
‫אם אי פעם תפגעו בכמות גדולה של אנשים‬
‫למשל, בואו נגיד... מדינה שלמה.‬
‫ייצא שתלמדו עליהם הרבה.‬
‫לא תרצו.‬
‫אבל הם מתעקשים, אז...‬
‫כן. אני יודע הכול‬
‫על לואיזיאנה עכשיו. זה נורא. אני כמו...‬
‫היסטוריון לא רשמי,‬ ‫במקום שאני הכי פחות רוצה להיות בו.‬
‫המוטו של המדינה שלהם רץ לי בראש‬
‫כמו מדד דאו-ג'ונס, כל היום, מדי יום.‬
‫זה "לואיזינה, שם אנשים מעשנים במכונית‬ ‫עם התינוקות שלהם", ו...‬
‫בארקנסו זה, "סיימת עם התינוק הזה?" אז...‬
‫"מה תעשו איתו?"‬ ‫"נאכל אותו, מה זאת אומרת?"‬
‫"סואי"! עכשיו...‬
‫קיבלתי המון הודעות‬
‫גם מקהילת התסמונת-דאון.‬
‫זה היה כיף.‬
‫הנה האמת לגבי זה.‬
‫אנשים עם תסמונת-דאון‬
‫כותבים בצורה ברורה יותר‬
‫מאשר אנשים מלואיזיאנה. אז...‬
‫הצלחנו לנהל דיאלוג.‬
‫אני חושב שגדלתי והתבגרתי מאז. ברצינות.‬
‫באמת. למשל, אני חושב שברגע זה‬
‫כיום, אני חושב שזה עצלני ומיושן ולומר‬
‫"מה אתה, חתיכת מ'?"‬
‫מ, פ, ג... הבנתם.‬
‫זו הסיבה.‬
‫כשאני אומר את זה,‬ ‫אני מנסה לומר, "אתה אידיוט?‬
‫אתה טיפש? אתה מטומטם?"‬
‫אלו לא המילים הנכונות לכך.‬
‫המילה הנכונה היא "קייג'ון".‬
‫זה מה שאתחיל להגיד...‬
‫מעכשיו והלאה.‬
‫אז לכו תזדיינו, שוב.‬
‫זו הנקודה. עכשיו...‬
‫כן.‬
‫אבל תשמעו, אני רוצה שתדעו משהו.‬
‫אני לא אחד מהקומיקאים האלה שאומרים,‬ ‫"אני לא מבין...‬
‫למה אנשים מתעצבנים מדברים".‬
‫זו פשוט השקפה מטומטמת.‬
‫אני לגמרי מבין.‬
‫אני חושב שיש לכם זכות‬
‫להיפגע מכל מה שפוגע בכם.‬
‫ואני חושב שיש לכם זכות להביע את זה.‬
‫אבל אני לא חושב‬
‫שיש לכם זכות לצפות שמישהו‬ ‫יעשה משהו בנוגע לזה.‬
‫כן.‬
‫זה בדיוק כמו להביע רגשות אחרים.‬
‫אם תגיד שאתה חרמן, רעב ועייף‬
‫אני אגיד, "וואו, יש לך הרבה בעיות.‬
‫נשמע שאתה צריך לאונן, ‬ ‫לאכול כריך ולנמנם, ו...‬
‫זו האחריות שלך.‬ ‫אתן לך שפשוף בתור התחלה, אבל...‬
‫אני לא אסיים".‬
‫אני גם חושב שיש לי זכות להגיב.‬
‫כן, ככה זה צריך לעבוד.‬ ‫אני מדבר, אתם מדברים, אני מדבר.‬
‫וזה נמשך.‬
‫אז אגיד את זה, אני לא מבואס‬
‫מתרבות זועמת. בסדר?‬
‫אני רציני. זה לא משפיע עליי.‬
‫כי אני מתמודד עם אנשים רגשניים מדי יום.‬
‫תראו, יש לי שני ילדים, ו...‬
‫הם מביאים לי את הבעיות שלהם, ‬ ‫ואני מדבר איתם עליהן.‬
‫אני מדבר אליהם אחרת,‬ ‫מכפי שאני מדבר אתכם.‬
‫הם יבואו אליי, והבכור שלי יגיד...‬
‫"יש רעש...‬
‫שם".‬
‫ואני אגיד, "באמת?‬
‫אז אל תלך לשם".‬
‫הוא אומר, "בסדר".‬
‫ואני אומר, "בסדר".‬
‫ואז אני עושה... ומנשק אותו על הראש.‬
‫כך אתחיל לדבר עם מבוגרים‬
‫שאומרים לי שהם נעלבו מבדיחות‬
‫במופע קומי. אז...‬
‫כן.‬
‫מה שהכי טוב, זה שאתם לא חייבים להסכים.‬
‫זה מה שנהדר בארץ הזו.‬
‫אינכם חייבים להסכים, אבל דעו את דעתי.‬
‫אז אם תפנו אליי ותגידו...‬
‫"נפגעתי מאוד‬
‫ממה שאמרת‬
‫במופע החה-חה שלך".‬
‫אומר, "באמת?‬
‫אל תשמע דברים שאינך אוהב, תישאר בבית".‬
‫אנשק אותך בראש.‬
‫עם זאת, תהיתם פעם איזה סוג‬ ‫של בעלי-עבדים הייתם? עכשיו...‬
‫לא עכשיו.‬
‫כלומר, זו שנת 1831‬
‫אתה לבן, ואתה גר...‬
‫במקום שבו אתה גר עכשיו.‬
‫אתם כזה, "אנחנו לא רוצים לשחק בזה". טוב...‬
‫על הזין שלי, אני אשחק.‬
‫אני יודע איך הייתי,‬ ‫אני אוהב לקנות מכוניות עכשיו.‬
‫"אני יודע שיש לנו שלושה, ‬ ‫אבל תראה את הבחור הזה!" טוב...‬
‫היי, אם לא אהבתם את הבדיחה הזו‬
‫אל תחשבו עליה. עכשיו...‬
‫נשים.‬
‫אתן מרגישות שאתן כמעט אזרחיות שוות? כי...‬
‫אתן לא. עכשיו...‬
‫אני בצד שלכן.‬
‫לא אמרתי שאתן לא צריכות להיות.‬ ‫אמרתי שאתן לא, כי יש לי עיניים.‬
‫אתן לא. אינכן חשות את חוסר האיזון‬ ‫שבו אנחנו חיים?‬
‫לגברים משלמים יותר,‬ ‫כדי לעשות את אותה עבודה שאתן עושות.‬
‫יתרון לגברים.‬
‫נשים כועסות עלינו בגלל דברים‬ ‫שאנחנו עושים בחלומות שלהן.‬
‫יתרון לנשים.‬
‫נכון שזה מחורבן?‬
‫בארוחת הבוקר אתה חושב,‬ ‫"למה היא מסתכלת עליי ככה?"‬
‫היא אומרת, "היית שמוק בחלום שלי בלילה".‬
‫אתה אומר, "טוב, בסדר".‬
‫"אתה רציני?"‬
‫"אני רוצה להתנצל...‬
‫על מה שעשיתי בחלום שלך אתמול בלילה".‬
‫היא אומרת, "תודה". ואתה כזה...‬
‫"טוב, אני עף מפה".‬
‫אני חושב שמאזן־הכוחות בחיינו נקבע ע"י גבר.‬
‫ברור.‬
‫אני חושב שהוא רצה שוויון, אני מאמין בכך.‬
‫ואני חושב שביום שבו הוא רצה לקבוע אותה,‬ ‫הוא יצא מביתו‬
‫ואשתו עצרה אותו בדלת...‬
‫והיא אמרה, "זיינת ציצים של ברונטית‬ ‫בחלום שלי אתמול בלילה".‬
‫והוא אמר, "את יודעת מה?‬
‫לא.‬
‫את תעני לטלפונים.‬
‫זה מה שתעשי". והוא הסתלק.‬
‫"בסדר".‬
‫"אל תצחק על דברים נכונים בתרבות שלנו". ‬ ‫טוב.‬
‫באמת?‬
‫גם זה לא מצחיק? לא נראה לכם‬ ‫שיש פה כמה נשים שאומרות,‬
‫"אני באמת עונה לטלפון". זה מצחיק?‬
‫ביום שני היא תגיד, "היי, תודה ש…‬ ‫זין עליו. זין על הבחור הזה". נכון?‬
‫לפעמים...‬
‫אתה עד למאזן־הכוחות הלקוי‬
‫כשהוא נפרש בפניך‬
‫בין המגדרים, באופן דוחה. כמובן...‬
‫כשאני אומר "המגדרים",‬
‫אני מדבר רק על שניים‬
‫מבין המאות שקיימים כיום.‬
‫אני רוצה שהעמדה שלי תהיה ברורה.‬
‫אין לי בעיה לקרוא לכל אחד ‬ ‫בכינוי שהוא רוצה לעצמו.‬
‫זה לא מפריע לי.‬
‫תוכלו להזדהות כשרוך נעליים, אם תרצו.‬
‫ואקרא לכם "זיפדי זים זיר", אם תבקשו ממני.‬
‫האם אני חושב שזה מטופש קצת?‬
‫כן, אבל גם בדמינטון, וזה ספורט אולימפי.‬
‫אתם מבינים? אז...‬
‫זה מה שקרה.‬
‫הצטלמתי לסרט לפני כמה חודשים‬
‫יום אחד סיימנו את העבודה די מוקדם,‬ ‫זה היה אחר הצהריים.‬
‫יצאתי מהסט וראיתי בר מעבר לכביש.‬
‫אמרתי, "אכנס לבר, ‬ ‫אשתה דרינק ואחזור למלון".‬
‫די פשוט, נכון? נכנסתי פנימה.‬
‫ראיתי אישה יושבת בבר‬
‫ועושה משהו שאוכל לתאר...‬
‫בתור "שיט מוזר".‬
‫אם אתם כזה, "מה זאת אומרת, טום?"‬
‫אני חושב שיש ספקטרום התנהגותי נורמלי‬
‫שמצפים ממי שיושב בבר.‬
‫אנשים יושבים ועושים ככה, או...‬
‫או "היי", ואולי אפילו...‬
‫הבחורה הזו ישבה בבר, ועשתה...‬
‫חשבתי, "היא מכינה פאדג'? מה היא עושה שם?"‬
‫ראיתי את זה בשלב מאוחר.‬
‫ראיתי את זה כשעברתי לידה. ‬ ‫זה קורה לפעמים, נכון?‬
‫אתה רואה משהו כשאתה עובר לידו.‬
‫אתה אומר "זה שיט מטורף" וממשיך ללכת.‬
‫ואז אתה אומר, "בא לי לראות שוב.‬
‫לא יודע איך אראה שוב".‬
‫עמדתי ממש לידה.‬
‫וראיתי שהאישה... שיהיה ברור,‬
‫זה בציבור, בארבע וחצי אחר הצהריים.‬
‫והיא ישבה שם, ו...‬
‫"קילפה את תפוח האדמה שלה". לא יודע.‬
‫שיחקה בכוס שלה. הבנתם את הכוונה.‬
‫והיא לא יפה, אם תהיתם.‬
‫אם חשבתם, "היא הייתה יפהפייה?"‬
‫לא. ממש לא.‬
‫ובגלל זה, מיד הלשנתי עליה.‬
‫קלטתם את הקטע. אז...‬
‫פניתי למאבטח ואמרתי, "תסלח לי.‬
‫הלא-דוגמנית ההיא...‬
‫מתעסקת עם עצמה בבר".‬
‫הבריון הענק הסתכל ועשה...‬
‫אמרתי, "כן, דבר איתה". והוא עשה...‬
‫אמרתי, "סליחה?"‬
‫הוא אמר, "אני לא רוצה קשר לחרא הזה".‬
‫אף אחד לא רוצה.‬
‫אישה מאוננת בבר.‬
‫הוא כזה... הוא התבאס...‬
‫מהבקשה המוגזמת שלי.‬
‫הוא אמר, "טוב, אלוהים ישמור".‬
‫אז הוא קם, התקרב לשם...‬
‫הסתובב ואמר, "אני לא מסוגל".‬
‫אמרתי, "אתה חייב.‬
‫אז הוא קרא למארחת, בחורה מתוקה בת 22. ‬ ‫"מה קורה, חבר'ה?"‬
‫הוא אמר, "תטפלי בזה". היא אמרה, "טוב".‬
‫היא ניגשה לשם, כולה מנומסת‬
‫וזה דפוק...‬
‫בהתחשב בנסיבות.‬
‫לא שמעתי אותה, אבל קראתי את שפת הגוף שלה.‬
‫היא כזה, "היי.‬
‫היא כזה, "כולם רואים אותך".‬
‫ואז היא אמרה, "תפסיקי.‬
‫תפסיקי".‬
‫היא אמרה, "את מבטיחה?"‬
‫ואז היא אמרה, "תודה".‬
‫היא חזרה ואמרה, "היא הפסיקה".‬
‫אמרתי, "היא גמרה או הפסיקה?"‬
‫היא אמרה, "היא הפסיקה". אמרתי...‬
‫"טוב. רגע, מותר לה להישאר?"‬
‫והיא אמרה, "כן".‬
‫אמרתי, "למה?"‬
‫והיא אמרה, "כי היא הפסיקה."‬
‫אמרתי, "סליחה.‬
‫היית מרשה לי להישאר?‬
‫אם הייתי יושב בבר שלך, משחק בקצה?‬ ‫את יודעת, ככה...‬
‫היית נוגעת בכתפי. 'סליחה...‬
‫תחזיר את הזין הדולף שלך למכנסיים.‬
‫תודה. רוצה אצבעות עוף, ספרייט או משהו?'"‬
‫אמרתי, "היית מתקשרת ליחידת משטרה‬ ‫שהייתה חולשת על הבניין.‬
‫מישהו היה דופק לי את הראש לתוך הבר‬
‫והייתם חוגגים למראה הוצאת גופתי".‬
‫היא אמרה, "אתה צודק".‬
‫אולי אני מגזים. לא יודע.‬
‫אני לא מאונן בברים.‬
‫לפני שנים לא הייתי חש צורך‬ ‫לומר את זה, אבל...‬
‫לאור השערוריות האחרונות...‬
‫אני לא מאונן בברים. עכשיו...‬
‫גם זו סיבה להפסיק לקרוא הודעות מאנשים.‬
‫אני מקבל הודעות כל הזמן.‬ ‫אנשים אומרים, "אני מעריץ שלך.‬
‫אל תטריד מינית אף אחד‬
‫כדי שאוכל להמשיך להעריץ אותך".‬
‫קודם כל, באש ובמים, כלבה.‬
‫כן.‬
‫אני לא רוצה חצי-כוח בחבר'ה שלי. שנית...‬
‫מה אני אמור לענות? "סבבה, אחי.‬
‫עמדתי לעשות את זה,‬ ‫עד שקראתי את האימייל שלך, קייל.‬
‫לך תזדיין, קייל.‬
‫אתה לא צריך לדאוג לי.‬
‫אני לא מאונן בציבור.‬
‫זה לא הקטע שלי.‬
‫יש לי קטע אחר.‬
‫אספר לך מה זה".‬
‫אתם כזה, "בסדר..." טוב, כן.‬
‫אם תרצו לשמוע אותי מאונן‬
‫כל מה שתצטרכו לעשות‬
‫זה להתקשר אליי ולומר לי‬
‫שאתם מבטלים את ארוחת הערב שלנו.‬
‫אני אתחיל לשפשף על המקום.‬
‫אני לא חברתי. אני אוהב את השיחה הזאת.‬
‫זו השיחה האהובה עליי. אני אוהב...‬
‫במיוחד אם זה בדיוק כשאני יוצא מהבית.‬ ‫יהיו לי אורגזמות בשרשרת, טוב?‬
‫כשאני יוצא מהבית, אני אומר,‬ ‫"לא בא לי לצאת איתם".‬
‫ואז הם מתקשרים ואומרים "לא נגיע".‬ ‫אני אומר, "תמשיכו לדבר.‬
‫למה?..."‬
‫"היינו בתאונת דרכים". אני כזה, "אה.‬
‫אתם בסדר?‬
‫כן, ועדיין לא תבואו לארוחה. טוב..."‬
‫"תנקה את זה, טום".‬ ‫"אין בעיה". אז...‬
‫אז אני אבא.‬
‫ו…‬
‫אני... השתניתי קצת.‬
‫לא יותר מדי. צריך להשתנות קצת.‬
‫אומרים שילדים משנים אותך. אני חושב...‬
‫צריך לומר את זה אחרת,‬
‫"ילדים אמורים לשנות אותך".‬
‫זה תמרור אזהרה ענק, לפגוש מישהו שאומר‬
‫"כן, יש לי ארבעה ילדים. לא השתניתי כלל".‬ ‫אתה כזה, "אתה ממש לא יציב, טוב לדעת".‬
‫זה לא חייב להיות שינוי ענק.‬ ‫אתה מעריך את חייך מחדש‬
‫ועושה שינוי.‬
‫אני, באופן אישי, גאה מאוד במה ששיניתי.‬
‫כשנולדו לי ילדים הבנתי שאין לי זמן,‬
‫אין לי אנרגיה. רציתי להוציא משהו מחיי.‬
‫יודעים מה הוצאתי מחיי?‬
‫להתווכח עם כולם.‬
‫כל חבר, כל בן משפחה. אני לא מתערב.‬
‫ברגע שזה מתחיל, אני הופך את זה.‬
‫כשאני מתווכח עם מישהו שאומר "כן...‬
‫אני לא מסכים איתך",‬ ‫אני אומר, "כן, אני בצד שלך עכשיו".‬
‫הם כזה, "מה?"‬
‫אני אומר, "ברגע שדיברת,‬ ‫באתי והצטרפתי אליך.‬
‫כי אני ממש לא רוצה לדבר איתך".‬
‫ואני חופשי, זה נהדר. עכשיו...‬
‫לא כולם אוהבים את זה. אימא שלי לא מרוצה.‬
‫היא חיה על ויכוחים.‬
‫יש אנשים שבנויים ככה.‬
‫היא תמיד רוצה להילחם‬
‫היא רוצה לדקור ולסובב את הסכין,‬ ‫היא מתה על זה.‬
‫היא גם הורסת חלומות, וזה...‬
‫התכונה הכי פחות אהובה עליי בבן אדם.‬
‫מכירים הורסי חלומות? אלו ש...‬
‫לא משנה מה תגיד שאתה רוצה לעשות,‬ ‫או לנסות, הם...‬
‫"לא אתה". ואתה כזה, "טוב שיש אותך". נכון?‬
‫הם נשארים איתך.‬
‫נכון? רק דיברתי על זה,‬
‫והם עולים לכם בזיכרון. יש להם כוח עצום.‬
‫אני זוכר שאמרתי לה,‬ ‫"אני נוסע לל"א כדי לעשות סטנד־אפ".‬
‫לפני שנים אמרתי לה,‬ ‫"אסע לל"א כדי לעשות סטנד־אפ."‬
‫התגובה שלה הייתה...‬
‫"אתה צריך ללכת לדואר".‬
‫הייתי כל כך נאיבי. אמרתי,‬ ‫"עושים סטנד־אפ בדואר?"‬
‫היא אמרה, "לא, לעבוד".‬
‫אמרתי, "לא, סטנד־אפ זו העבודה".‬
‫היא אמרה, "אני מבינה".‬
‫אמרתי, "רגע. אני מספר לך על החלום שלי‬
‫ואת אומרת לי להיות דוור?"‬
‫היא אמרה, "כן".‬
‫טוב. עכשיו אני בסדר, מתפרנס יפה.‬
‫היא יודעת על זה, כמובן.‬ ‫היא מבקשת ממני כסף כל הזמן. אבל...‬
‫אני עדיין נהנה. אתם יודעים ‬ ‫מה שלחתי לאמי לפני כמה שבועות‬
‫ליום הולדתה ה-75?‬
‫ספר של בולים מזדיינים. ו...‬
‫הוספתי פתק קטן, "קיבלתי אותם בעבודה היום,‬ ‫חה, חה, חה". ככה.‬
‫אל תרגישו רע, היא מסודרת. אז...‬
‫כן, היא כזאת שמוקית. אבל...‬
‫זה נכון.‬
‫אני לא אוהב הרס חלומות. ממש לא.‬
‫אני ההפך. אני מעודד חלומות.‬
‫אם תבואו אליי עם רעיון מטורף‬
‫ממש אעוף עליו, בסדר?‬
‫אני מת על אנשים עם חלומות מטורפים.‬
‫דיברתי על זה, ואנשים פונים אליי כל הזמן‬
‫ואומרים "אני רוצה דוכן נקניקיות‬ ‫שבו אמכור מגפיים".‬
‫אני כזה, "טוב, נחשוב על זה".‬
‫אני אוהב את זה, ותשמעו,‬ ‫אני רוצה שיהיו לכם חלומות מטורפים.‬
‫אני רציני. באמת.‬
‫אתן לכם את העצה הטובה ביותר,‬ ‫באמת, זו לא בדיחה‬
‫שקיבלתי לגבי הגשמת חלום.‬
‫אני מקווה שזה יתאים לכולכם, טוב?‬
‫זו האמת. אני חושב... זו האמת.‬
‫כל עוד תקבלו‬
‫שהחלום עלול שלא ללכת‬ ‫בדיוק כמו שתכננתם...‬
‫עדיין תרגישו שלמים, בגלל הגשמת החלום.‬
‫אז תמיד לכו על מה שתרצו לעשות.‬ ‫אחרת, מה הטעם לחיות, נכון?‬
‫כן.‬
‫עכשיו, כדי להדגיש את הנקודה, אוסיף ואומר‬
‫אני זוכר שלפני שנתיים ישבתי בבית קפה‬
‫בלוס אנג'לס, אכלתי צהריים. ישבתי...‬
‫כשהתיישבתי‬
‫שמעתי את החברה שלי אומרת,‬ ‫"לא יאמן שחשבתי את זה".‬
‫אמרתי, "מה חשבת?" היא אמרה, "כלום".‬
‫אמרתי, "מה?" היא אמרה, "זה מביך".‬
‫אמרתי, "ספרי לי".‬
‫היא אמרה, "אם אספר, תרד עליי".‬
‫אמרתי, "אני תמיד יורד עלייך, תגידי".‬
‫היא אמרה, "זה משהו שאשאיר בפנים".‬
‫אמרתי, "את רוצה לעשות את זה,‬ ‫תגידי וזה יוכל לקרות".‬
‫היא סירבה. אמרתי, "תקשיבי.‬ ‫אם לא תוציאי את ליקום‬
‫זה לא יקרה, את חייבת להגיד. מה זה?"‬
‫היא אמרה, "טוב.‬
‫אני רוצה למצוץ למישהו מוו־טאנג קלאן".‬
‫עכשיו, אני מיד חושב...‬
‫"מה אמי הייתה אומרת?"‬
‫ואני אומר לעצמי, "אל תהיה כמו אימא.‬
‫זה החלום שלה".‬
‫אז אני מביט בעיניה‬
‫ואני אומר, "את צריכה לנסות.‬
‫יש כמה מהם". זה מה שאמרתי. עכשיו...‬
‫שלושה חודשים לאחר מכן‬
‫היא עלתה לאוטובוס שלהם.‬
‫והיא אמרה להם, ותנחשו מה?‬
‫כולם הסכימו.‬
‫אם אתם לא מכירים‬
‫יש תשעה בחורים...‬
‫ב"וו־טאנג קלאן".‬
‫תשעה.‬
‫זה המון בחורים.‬
‫זה המון.‬
‫נוכל להתעכב לרגע‬
‫על כמה זה תשעה זרגים?‬
‫אני לא מבין איך אתם ממשיכים לשבת.‬
‫יש אנשים שחושבים, "מה עוד יש לך?"‬ ‫אתם רציניים?‬
‫זה לא הרבה? תעצמו עיניים...‬
‫ותדמיינו תשעה זרגים.‬
‫תגידו, "אלוהים, הם בכל מקום". ‬ ‫כי הם תשעה, זה למה.‬
‫זה לא שיימינג לשרמוטות.‬ ‫באופן אובייקטיבי, תשעה זה הרבה‬
‫מכל דבר.‬
‫אם אגיד, "אכלתי לחמניות קינמון היום"...‬
‫אתם תגידו, "כמה אכלת?"‬
‫"אכלתי תשע".‬
‫"לקחת אותך לחדר מיון, או...‬
‫תאבד רגל עד הבוקר, בוא נצא".‬
‫תשעה זרגים?‬
‫אתם צוחקים עליי?‬
‫לחלקכם לקח 15 שנים‬ ‫להגיע לתשעה זרגים‬
‫זה היה יום חמישי לאותה בחורה.‬
‫נסו לדמיין‬
‫את העבודה הפיזית שכרוכה בכך.‬
‫במציצת תשעה זרגים, כנראה שלא קטנים.‬
‫אם אינכם יודעים, החבר'ה מוו־טאנג‬ ‫לא נראים כמוני. בסדר?‬
‫זה חרא של קרוספיט, ברמה הזו.‬
‫אם חשבתם שכפיפות זה קשה, תנסו...‬
‫"אני בסדר?‬
‫אתה מחבב אותי עכשיו?‬
‫אחרי כמה היא אמרה, ‬ ‫"בואו נעשה הפסקה לשנייה...‬
‫מה לעזאזל אני עושה?‬
‫למה הם כאלה רעים אליי?‬
‫כמה עשיתי כבר?‬
‫ארבעה? פאק!‬
‫סיימתי?"‬
‫והם כזה, "לא סיימת.‬
‫יו־גוד, ריזה, ריי, גוסט, מת'. לא סיימת".‬
‫והיא אומרת, "אבל כואב לי הצוואר".‬
‫והם כזה, "'תגני על הצוואר',‬ ‫את לא מאזינה למוזיקה שלנו?"‬
‫כן... כן.‬
‫זו בדיחה איכותית על מציצות לוו־טאנג. ‬ ‫עכשיו...‬
‫היא הייתה חיה אמיתית.‬
‫שאלתי אותה פעם, "לו יכולת לחזור לאותו יום‬
‫ולשנות משהו, מה היית עושה?"‬
‫והיא אמרה, "הייתי מוותרת ‬ ‫על ארוחת הצהריים". אז...‬
‫בחורה מפילדלפיה, מה לעשות.‬
‫על מה דיברנו קודם?‬
‫כן, אימא שלי. אז...‬
‫כך הפסקתי להתווכח איתה.‬
‫אני מקווה שאם אתם במצב דומה עם הורה,‬
‫תהיה להם הארה, כמו שהייתה לי.‬
‫זה מה שקרה. היא התקשרה אליי ‬ ‫בסוף השנה שעברה‬
‫היו שרפות בל"א. היא אמרה, "טומי"...‬
‫היא לא נולדה כאן, אם עדיין לא ידעתם.‬
‫אם שאלתם, "למה היא מדברת כל כך מוזר?"‬
‫היא מדרום אמריקה.‬
‫פרו, ליתר דיוק. בסדר?‬
‫אז היא התקשרה אליי ואמרה, "טומי".‬
‫אמרתי, "כן?" והיא אמרה, "השרפות, הן רעות?"‬
‫ואמרתי, "כן.‬
‫בדרך כלל הן טובות, הפעם זה רע".‬
‫היא אמרה, "אנשים מתים?"‬
‫אמרתי, "אם הם בשרפה, כן.‬
‫זו שרפה".‬
‫היא גרה בפלורידה, אז היא אמרה‬
‫"יש לכם שרפות‬
‫יש לנו 'הורקנים'.‬
‫אנשים מתים בכל מקום".‬
‫אמרתי, "נשמע שראית חדשות. ‬ ‫תרצי לדווח עוד משהו?"‬
‫היא אמרה, "נראה לי שיש לזה סיבה".‬
‫אמרתי, "נכון. זה נקרא 'דפוסי מזג אוויר".‬
‫והיא אמרה, "לא.‬
‫אני חושבת שאלוהים מנסה לשלוח לנו‬
‫מסר".‬
‫גם אני עשיתי...‬
‫אמרתי, "מה המסר?"‬ ‫היא אמרה, "אני חושבת שהוא מנסה לומר לנו‬
‫להיות אנשים טובים יותר".‬
‫מכירים את זה כשמישהו אומר משהו, ואתה מרגיש‬
‫בוודאות‬
‫שאתה עומד להתווכח איתו?‬
‫כשהמילים יוצאים מפיהם‬
‫אתה אומר, "אני עומד לכסח אותך".‬
‫חשתי זעם רותח מתגבר‬
‫ושמעתי את הטענות שלי בראשי.‬
‫שמעתי את קולי אומר, "את רוצה לומר לי‬
‫שאלוהים שיודע הכול, אוהב את כולם‬ ‫ונוכח בכל מקום‬
‫מעלה אנשים באש...‬
‫ומטביע אותם בהוריקנים, כדי שנתחבק יותר?‬
‫זה השיט הכי מטומטם ששמעתי בחיי".‬
‫אבל...‬
‫לפני שאמרתי את זה, עצרתי לרגע.‬
‫עלתה בי המחשבה, "מה הטעם?‬
‫למה להתווכח עם השדה הזו?"‬
‫אתם יודעים?‬
‫"תן לאחותו של לוציפר להיות מרוצה.‬
‫לא תשנה את דעתה".‬
‫אז לראשונה בחיי, נשמתי עמוק‬
‫ופשוט אמרתי, "כן.‬
‫אני מבין למה הוא יעשה דבר כזה.‬
‫מקווה שהוא יפסיק להרוג אותנו. חה, חה".‬
‫והיא ידעה. היא אמרה, "מה?"‬
‫אמרתי, "את צודקת".‬ ‫היא אמרה, "למה אתה עושה את זה?"‬
‫כלומר, "למה אתה לא מתווכח איתי?"‬
‫אמרתי, "אימא, לא יודע. למי אכפת?‬
‫את צודקת, אני טועה. אז מה?"‬
‫היא אמרה, "טומי, יודע מה?"‬
‫אמרתי, "מה?"‬
‫היא אמרה, "תמיד ידעתי ‬ ‫שאתה כלבה קטנה, טומי".‬
‫אמרתי, "מה?"‬
‫היא אמרה, "צ'או, זונה" וניתקה את הטלפון.‬
‫זו אימא שלי.‬
‫ככה החזרתי לה, זה די כיף.‬
‫מעולם לא קיללתי אותה.‬
‫אני אומר דברים מטורפים, אבל לא מקלל.‬
‫אפילו כשאני ממש כועס,‬ ‫אני לא אומר "לך תזדיין". לא מסוגל.‬
‫זה לא מתאים. אני מעדיף‬
‫לוחמה פסיכולוגית. מבינים?‬
‫כן. אני אוהב לדעת שאני יכול ‬ ‫לשאול את אמי שאלה‬
‫ועצם אזכור השאלה‬
‫עלול להטיל עליה אימה למשך שנים.‬
‫אז החלטתי להרוס את אחד הימים שלה.‬
‫בחרתי בחג המולד.‬
‫זה מה שעשיתי, טוב?‬
‫בבוקר חג המולד,‬ ‫ההורים שלי וחמשת הכלבים שלהם‬
‫נמצאים בבית שלי.‬
‫אימא שלי במצב רוח נפלא, בסדר?‬
‫היא אישה לטינית בבוקר חג המולד.‬
‫אתם לא מבינים את האושר הזה, טוב?‬
‫היא מבשלת ורוקדת, כאילו…‬
‫"ישוע התינוק כאן היום..."‬
‫עושה את השיט ההיספני שלה. אז...‬
‫זאת אימא שלי. טוב, אז...‬
‫אני רואה אותה.‬
‫כן.‬
‫אמרתי, "אימא?"‬
‫והיא אמרה, "כן?"‬
‫הרגשתי את האושר מקרין ממנה.‬
‫ואמרתי, "זה זמן טוב".‬
‫אמרתי, "אימא, חשבת פעם‬
‫שתצטרכי לקבור את כל אחד מהכלבים האלה?"‬
‫היא אמרה, "למה אמרת את זה?"‬
‫אמרתי, "לא יודע".‬
‫אמרתי, "חשבת פעם מה תעשי‬
‫אם אבא ימות לפנייך?"‬ ‫-אלוהים!‬
‫היא אמרה, "לא.‬
‫מעולם לא חשבתי על זה".‬
‫אמרתי, "אני מבקש ממך. אז...‬
‫חשבי על זה".‬
‫היא אמרה, "אני אתפלל…‬
‫ואקווה למות באותו יום".‬
‫אמרתי, "זה יהיה ממש נוח. מבחינת...‬
‫תכנון הלוויות וקריאת הצוואות.‬
‫אם תעשו את זה, כולנו בעד".‬
‫היא אמרה, "חג מולד שמח, טום".‬
‫אמרתי, "חג מולד שמח גם לך". ו...‬
‫אבא שלי יושב במרחק חצי מטר.‬
‫הוא לא שמע אף מילה מהשיחה.‬
‫הוא ב"מצב אבא", מנותק, ‬ ‫בוהה בנורות בתקרה, כאילו...‬
‫אתה קורא לו, הוא כאילו יוצא מפלאשבק.‬
‫אני כזה, "היי, אבא".‬ ‫"כן!"‬
‫ישו.‬
‫שאלתי גם אותו. אמרתי, "היי, בנאדם.‬ ‫חשבת מה תעשה...‬
‫אם אימא תמות לפניך?"‬
‫הוא אמר, "אני אוהב בלונדיניות ‬ ‫וציצים גדולים".‬
‫"נשמע שחשבת על זה די הרבה".‬
‫והוא אמר, "מדי לילה, חבר.‬
‫מדי לילה".‬
‫אמרתי, "כנראה שיש לכם חלומות שונים".‬
‫הבחור הזה... אלוהים.‬
‫אין כמו גברים בני שבעים, נכון?‬
‫אבא שלי נמצא במקום מגניב בחייו‬
‫שבו הוא אומר דברים נכונים‬
‫שלא מעניינים אף אחד.‬
‫למשל, השבוע התקשרתי אליו‬
‫אמרתי, "מה נשמע?" הוא אמר,‬ ‫"הומואים לא מפריעים לי". אמרתי...‬
‫"יופי".‬
‫הוא אמר, "הם חיים את חייהם, למה שאכעס?"‬
‫אמרתי, "לא יודע".‬
‫ואז היה שקט בטלפון. ‬ ‫אמרתי, "סיימנו לדבר עכשיו?"‬
‫הוא אמר, "לא, אני חושב".‬ ‫ "אה, כיף להקשיב לזה.‬
‫כשאתה נושם לתוך ה..."‬
‫הוא אמר, "אמך ואני יוצאים לשייט תענוגות".‬ ‫אמרתי, "טוב, תיהנו".‬
‫שאלתי, "איזו חברה?"‬
‫והוא אמר, "קרנבל".‬
‫אמרתי, "רגע, זה לא שייט מסיבות?"‬
‫והתגובה של אבא שלי...‬
‫אני נשבע בילדים שלי‬
‫הייתה, "ידידי...‬
‫אין דרך אחרת להגיד את זה.‬
‫אני אוהב לראות שחורים נהנים".‬
‫מה?‬
‫כולנו אוהבים את זה, אבל להגיד בקול רם?‬
‫זה מטורף.‬
‫דמיינו את אבא שלי ‬ ‫על סיפון ספינת "קרנבל", כאילו...‬
‫"השחורים עושים חיים. בואי נאכל. איזה כיף".‬
‫טוב, בואו נהייה רציניים.‬
‫חבר'ה, אני חושב שהגיע הזמן‬
‫שנתחיל לדאוג לאיכות הסביבה.‬
‫בסדר? כן.‬
‫בהחלט.‬
‫ואני חושב שהאחריות הזו חלה על העניים.‬
‫זו הסיבה.‬
‫אתם כבר מחטטים לי בזבל,‬ ‫אולי תפרידו בין זכוכית לפלסטיק?‬
‫כן.‬
‫נשמע שיש כאן כמה עניים.‬
‫וזה פשוט מגעיל. עכשיו...‬
‫זה מה שאני יודע בוודאות.‬
‫עניים אוהבים את התנ"ך, בסדר?‬
‫הם אוהבים אותו, כי זה הספר היחידי‬ ‫שמקבלים בחינם. עכשיו...‬
‫נסו להשיג ספר אחר בחינם.‬
‫תעדכנו אותי איך זה הולך.‬
‫תאר לעצמך, להיות כל כך מטומטם...‬
‫שאתה מאמין באמונות תפלות.‬
‫תאר לעצמך שאתה טיפש שאין לתאר.‬
‫באופן אישי, אין בי אלא בוז‬
‫כלפי כל האמונות התפלות‬
‫ואנשים שמאמינים באמונות תפלות.‬ ‫אני שונא את כולם.‬
‫אני שונא לנסוע במכונית עם מישהו שאומר‬
‫"אנחנו עומדים לנסוע מעל גשר".‬
‫כאילו, "אני יוצא מהמכונית‬ ‫ומקווה שתיפול מהגשר, באמת".‬
‫כולן מטופשות. "עכשיו 11:11...‬
‫תביעו משאלה".‬
‫הלוואי שתשתה שייק ציאניד ואבנים שבורות,‬ ‫זו המשאלה שלי.‬
‫כולן צריכות להכעיס אתכן, אבל אחת‬ ‫צריכה להוציא אתכם לרחוב. ברצינות.‬
‫אני לא מאמין שאנחנו חיים‬
‫באומה עשירה ומפותחת בטירוף‬
‫וכולנו ביחד פשוט מקבלים‬
‫שבתי מלון, ואפילו בנייני משרדים...‬
‫לא צריכים קומה 13.‬
‫כאילו, אתם מבינים...‬
‫שאנחנו הורסים רצף מספרים‬
‫כי אנשים הם...‬
‫אפילו במלון יוקרתי, "ארבע העונות" המזוין,‬ ‫וזה ככה...‬
‫קומה 12, קומה 14.‬
‫ואם תגיד, "סליחה, למה אין קומה 13?"‬
‫"ובכן, זה מספר מפחיד.‬
‫אם היה לנו כזה, היו שם רוחות ושדים.‬
‫אז הוצאנו את זה‬
‫ועכשיו זה פחות מפחיד".‬
‫ואתה כזה, "אתה קייג'ון מזויין? ‬ ‫זה באמת מה שקורה עכשיו?"‬
‫אני לא יודע.‬
‫כן.‬
‫אהבתם את הבדיחה הזו, אבל התנ"ך...‬
‫נרתעתם ממנה, עשיתם...‬
‫"הוא מקשיב לכל מופע".‬
‫זה בסדר, דיברתי איתו לפני המופע.‬ ‫הוא אמר שזו זווית טובה, אל תדאגו.‬
‫לא אקרא לכם טיפשים אם אתם דתיים, טוב?‬
‫זה עלוב. אם דת מעניקה לכם נחמה,‬ ‫אני חושב שזה נהדר.‬
‫לא הייתי קורא לכם טיפשים בגלל זה.‬ ‫הייתי קורא לכם טיפשים...‬
‫אם תקראו הורוסקופ.‬
‫ו…‬
‫אתם עושים החלטות לחיים‬
‫על בסיס...‬
‫מה שהכוכבים עושים.‬
‫איני יודע אם ביליתם בחברת‬ ‫חסרי־תועלת שכאלה, אבל...‬
‫הם בדרך כלל חולקים את חכמתם, כאילו‬
‫"לך על זה, כי אתה מזל דגים".‬
‫תודה, דוק.‬
‫אלו אותם האנשים שחושבים שזה נס‬
‫לחלוק יום־הולדת עם מישהו.‬
‫כאילו שזה אירוע בעל חשיבות.‬
‫ואז אתה מסביר למה זה לא מוזר.‬
‫"ובכן, יש הרבה מאיתנו, ו...‬
‫פחות אפשרויות, זה קורה כל הזמן".‬
‫האנשים האלה…‬
‫אבל...‬
‫אלו שעושים לי חשק מיידי לרצוח‬
‫הם...‬
‫אנשים שמתלהבים‬
‫מימי־הולדת שקרובים זה לזה.‬
‫כאילו ששווה לבזבז על זה נשימה.‬
‫זה קורה לי במלונות, פעם בחודש.‬
‫אני נכנס למלון‬
‫הבחור לוקח את הת"ז שלי ואומר...‬
‫"אתה ב-16 באפריל?‬
‫אני בשלישי באפריל".‬
‫אני אומר, "חכה רק שנייה!‬
‫אתה רוצה לומר לי...‬
‫שבועיים...‬
‫לפני שנולדתי‬
‫אתה נולדת?"‬
‫כן.‬
‫יש לי "פודינג תחתונים" עכשיו.‬
‫פודינג תחתונים?‬
‫מגעיל.‬
‫אני זוכר את הבחורה שאמרה את זה. זה היה...‬
‫שנת 2002, ו...‬
‫הרבה מכם לא יאהבו את זה.‬
‫אבל באותה שנה, "אוהיו סטייט"‬ ‫זכתה באליפות הארץ בפוטבול.‬
‫זה כמעט כאילו שאכפת לכם יותר מפוטבול‬
‫מאשר התנ"ך. בכל מקרה...‬
‫אני יודע, בוז להיסטוריה. בכל מקרה...‬
‫הייתי עם בחורה.‬
‫פגשתי אותה ביום לאחר המשחק.‬
‫היא הייתה מקולומבוס, שם נמצאת המכללה.‬
‫אמרתי משהו כלאחר יד, פשוט אמרתי,‬ ‫"את מקולומבוס?‬
‫זכיתם באליפות, את נרגשת?"‬
‫והיא אמרה, "נרגשת?‬
‫יש לי פודינג בתחתונים".‬
‫ואני כאילו...‬
‫ואז זיינתי אותה, כי...‬
‫היא הייתה בחורה מלוכלכת, טוב? ו...‬
‫היא לא שיקרה.‬
‫זה היה כמו טפיוקה, גורפים אותו...‬
‫ומשליכים מעבר לכתף.‬
‫אתם חושבים שקוסבי עדיין אוכל פודינג?‬
‫אני תוהה לעתים קרובות‬
‫אם הוא שמר על חוש ההומור שלו‬
‫בכלא. אתם חושבים שהוא מציק לחבר'ה‬
‫בדרך למקלחת?‬
‫הוא כזה, "היי, אל תשים את הפודינג שלך‬ ‫בעוגת הצימוקים שלי".‬
‫ככה?‬
‫והם כזה, "ביל משוגע כזה.‬
‫תביא סיגריה, ביל!" טוב, אז...‬
‫רואים שאני מחבב אתכם.‬
‫כן, יודעים למה? כי סיפרתי לכם‬ ‫סיפור סקס ישן מחיי.‬
‫במאה אחוז מהפעמים שזה קורה,‬ ‫כשמישהו מספר לך סיפור ישן‬
‫כזה, מחייו...‬
‫זה בגלל שהוא מחבב אותך, ומחפש את אישורך.‬
‫כן. בהחלט. אחי…‬
‫מי מספר לך את הסיפורים הכי טובים?‬ ‫אלו תמיד אנשים חדשים בחייך. למה?‬
‫למה? כי הם נותנים לך את המיטב שלהם.‬ ‫הם רוצים להרשים אותך.‬
‫מי מספר לך את הסיפורים הכי גרועים?‬ ‫החברים הכי טובים שלך.‬
‫הם יודעים שלא תלך לשום מקום.‬ ‫חברך הטוב אומר, "זיינתי את אשתי"‬
‫ואתה כזה, "שתוק.‬
‫אנו עומדים לאכול, אני מכיר אותה. ‬ ‫תסתום את הפה".‬
‫הוא אומר, "זה סיפור טוב".‬
‫"טוב, מה?"‬ ‫"ובכן, היא לא הייתה בעניין.‬
‫אבל המשכתי להטריד אותה.‬
‫והיא סוף סוף נשברה.‬
‫היא שכבה בלי לזוז".‬
‫"מה אתה, טד בנדי? זה סיפור נורא".‬
‫אספר לך סיפור כיפי. טוב?‬
‫כשהגעתי לל"א, לפני שנים רבות‬
‫פגשתי בחורה בבר‬
‫היא לקחה אותי לביתה.‬
‫התחלנו להתמזמז, חתמתי על טפסי ההסכמה.‬
‫התחלנו להתמזמז.‬
‫בזמן שעשינו את זה‬
‫היא הושיטה יד‬
‫היא דחפה לתוכי אצבע, ועשיתי...‬
‫והיא אמרה...‬
‫ואני אמרתי, "כן".‬
‫זהו, זה סוף הסיפור. כן.‬
‫תגשימו חלומות.‬
‫אני מתכוון לזה. אני יודע שזה נשמע צ'יזי,‬ ‫אבל זו לא הכוונה, אני...‬
‫אני חושב על זה הרבה, כי אני פוגש ‬ ‫המון אנשים. אני פוגש יותר אנשים מכם.‬
‫זה אפילו לא קרוב. אז...‬
‫אנשים בדרך כלל אומרים לי דברים נחמדים,‬ ‫כמו "תודה שבאת, נהניתי מאוד".‬
‫שיחות מתהפכות באופן טבעי.‬ ‫אני שואל מישהו, "במה אתה עוסק?"‬
‫אתם יודעים מה אני שומע, 98 אחוז מהזמן?‬ ‫"זה מבאס, אני שונא את זה".‬
‫אני אומר, "תעשה משהו אחר".‬
‫הם אומרים, "מאוחר מדי, נדפקתי. נעים מאוד",‬ ‫והם הולכים.‬
‫כן, זה יושב לי בראש.‬
‫אני חושב על זה.‬
‫יש לי עצה, ואני מקווה שתיקחו אותה.‬
‫עליכם לעשות דבר אחד מצוין, וזה העניין...‬
‫עליכם ללמוד לשלוט בציפיות שלכם.‬
‫זה לא דבר טבעי שנולדים איתו. זו מיומנות.‬
‫אם תעבדו על זה, תהיו טובים בזה.‬
‫ככל שתשלטו בציפיות שלכם‬ ‫תרגישו מסופקים יותר‬
‫פחות מדוכאים, ומאושרים יותר באופן כללי.‬
‫אספר לכם את האכזבה הגדולה בחיי‬
‫ובמחשבה לאחור, זו אשמתי.‬
‫לא ידעתי את זה פעם. עכשיו כן.‬
‫אומר לכם שזה יכעיס כמה אנשים.‬
‫אבל אני מקווה שנשתמש בזה ככלי למידה. אז...‬
‫זה העניין, טוב?‬
‫אני חושב שתנוחת 69‬
‫מוערכת יתר על המידה, וגרועה.‬
‫כן.‬
‫רואים? יש מחיאות כפיים‬
‫ויש קריאות "תעצרו אותו". אבל תקשיבו...‬
‫ההסבר לכך חשוב יותר.‬
‫זוכרים מתי שמעתם על זה? אני כן.‬
‫הייתי בכיתה ג'. זה צעיר מדי, טוב?‬
‫ילד גדול סיפר לי ואמרתי, "מה?‬
‫באותו זמן?"‬
‫כמעט חטפתי התקף. לא הבנתי מה הוא אומר.‬
‫לא היה לי למה להשוות,‬ ‫כדי להעמיד פנים שאני מבין. אמרתי...‬
‫"זה כמו לאכול צ'יזבורגר מכוסה בגלידה‬
‫בזמן שאתה מחרבן, או משהו".‬
‫והוא אמר, "זה בדיוק ככה".‬
‫מאותו יום הייתי מכור.‬ ‫כשאני אומר לכם שהייתי אובססיבי,‬
‫הייתי אובססיבי.‬
‫אני לא ממציא לשם הסיפור.‬
‫דיברתי, חשבתי וחלמתי רק על זה.‬
‫שרתי והתבדחתי על זה. "69..."‬
‫בכל מחברת בבי"ס, "69..."‬
‫בכל קבוצת ספורט שהייתי בה, "אני מספר 69".‬
‫אמרו לי, "זה כדורסל לכיתה ה'. ‬ ‫תרגיע, חבוב".‬
‫בימי הולדת וחג מולד, אבי שאל מה אני רוצה‬
‫"אני רוצה 69".‬ ‫הוא אמר, "שתוק ותפסיק להגיד את זה".‬
‫אמרתי, "לא!" בהתרסה. "לא!‬
‫שישים ותשע. זה יהיה מעולה,‬ ‫מעולה, מעולה. 69.‬
‫זה יהיה כמו לעשן מת' מהזין של אלוהים,‬ ‫בא לי על זה!"‬
‫ניפחתי וניפחתי את זה‬
‫וכשסוף סוף זכיתי לעשות את זה,‬ ‫יודעים מה הדבר הראשון שאמרתי?‬
‫"רדי ממני". טוב?‬
‫כאב לי הצוואר.‬
‫האף שלי לא מפסיק להפריע.‬
‫זה נעים? זה מרגיש כמו עבודה. טוב? זה...‬
‫עדיף שתסתובבי ותתעסקי בי, ואז אעשה לך.‬
‫למה זה חייב להיות באותו הזמן?‬
‫אנחנו מאחרים למשהו?‬
‫הכומר אמור לחזור בעוד כמה דקות?‬
‫בואי נעשה לפי התור, כמו שלמדנו בגן הילדים.‬
‫איזה משוגע עושה 69 כמבוגר?‬
‫אם אתה גבר,‬
‫אני מקווה שאתה לפחות ג'נטלמן מספיק‬
‫ואתה שוכב על הגב‬
‫ואתה לא אחד הפראים...‬
‫חזירים מזוינים...‬
‫שמעדיפים את הזווית הזו.‬
‫ואז אתה שומע את המאבק על החיים מתחתיך.‬
‫אתה כזה, "כן, זה נעים".‬
‫אני בטוח שזה נעים.‬
‫כשאתה נדחף לגרון של המסכנה מתחתיך.‬
‫אני לא חושב שאוכל לתאר סיטואציה איומה יותר‬
‫מאשר אישה, אישה מקסימה...‬
‫כאילו, דמיינו את אמכם שוכבת על הגב‬
‫בציפייה לשישים ותשע מהצד התחתון.‬
‫והיא כזה, "מה לעזאזל?"‬
‫יש לה מבט בעיניים, כאילו,‬ ‫"חוליית החיפוש תמצא אותי כאן?"‬
‫ואז גבר, גבר מגעיל...‬
‫כמוני, אומר, "ובכן, עולה על האוכף, קדימה".‬
‫יש גושי צואה ומוך.‬
‫אימא שלכם כאן, ואני...‬
‫ואם אעשה את זה, אשמע "מה יש לי על המצח?"‬
‫ואגיד, "זו הכרס שלי.‬
‫זו כרס 'שקית זבל רטובה' של אבא".‬
‫אוסטין, הייתם פיצוץ. תודה שבאתם הערב.‬
‫אני מעריך את זה מאוד.‬
‫נתראה בפעם הבאה. לילה טוב. להתראות, חבר.‬
‫- ספיישל זה מוקדש לפיפו, זכרו לברכה -‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר-און‬