Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINALKOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hur är läget?
Det menar ni inte.
Tack.
Hur mår ni? Okej.
Tack så mycket. Det är kul att vara i Austin, Texas.
Ja, okej.
När jag åker på turné, lämnar jag en fru och två små barn
och hon är ganska fäst.
Hon gråter när jag åker.
Typ...
...hela tiden.
Det gör hon.
Jag åker och hon: "Det blir svårt när du är borta."
Och då måste jag göra en skådespelarövning:
Det blir svårt för mig också.
Det är inte svårt.
Det är kul.
Jag gjorde det bakom scenen, för fem minuter sen.
Hon bara: "Jag är ensam i huset."
Och jag: "Jag är helt ensam här ute."
Det är jag inte.
Hon är toppen.
Jag älskar henne. Jag älskar barnen mer, men jag älskar henne.
Det är en annan kärlek.
Jag vill inte sätta på barnen.
"Det är bra, Tom." Så...
Det är bortom ens förmåga att förklara hur mycket man älskar sina barn.
Och nu är jag på den sidan,
så jag blir road av folk som inte har barn
som svär att de fattar. Det är min favorit.
Som att umgås med en vän som inte har några barn och:
"Jag ser att du älskar dina barn.
Jag fattar precis hur du känner för...
Jag älskar min hund. "
Och jag: "Visst."
Nej.
Jag förminskar inte kärlek för husdjur. Det är äkta.
-Ja! -Absolut.
Jag har haft husdjur hela livet. Det är underbart.
Jag har räddat djur. Det uppmuntrar jag andra att göra.
Jag har en hund jag älskar.
Men här är skillnaden mellan min kärlek till hunden och mina barn.
Om hunden skulle skada ett av mina barn,
skulle jag omedelbart och utan tvekan,
dränka hunden.
Och jag menar, trots gläfsningar...
Jag skulle... Så.
Och sen skulle jag ge den till min son.
"Minns du när den gjorde dig illa? Jag dödade den. "
Och han skulle vara: "Vad fan ska jag göra med en död hund?"
"Kanske lära dig att stå upp för dig själv så jag inte behöver göra sånt, okej?"
Jag vet.
Det är ett uppdelande skämt. Det har det varit hela turnén.
Det delar upp publiken i två läger.
Fok som menar: "Härma inte gläfset.
Det gör det verkligt. "
Och andra som säger:
"Gläfsa. Det är min favorit."
Ni vet vilka ni är.
Ja.
Man gör galna saker när man får barn.
Jag är inte ens stolt över vissa saker jag gjort.
Förra året var första gången som någon mobbade ett av mina barn.
Jag tog det inte väl. Jag tog min äldre son till en park.
Han var två och en halv. En skitsöt liten unge.
Och han går fram till lekplatsen.
Och när han kliver in på den kommer en äldre unge...
Alltså fyra år.
Han säger: "Du får inte leka med den. Den är min. "
Och jag: "Jag sparkar dig rakt genom bröstet."
Och han frågar: "Vad?"
"Jag gör mos av dig här och nu!"
Han gråter. Jag skrattar.
Alla har samlats. Okej?
Så kan man inte göra.
Man får inte göra något åt en skitunge.
Man kan svära mycket runt dem.
Inte åt dem. Det är en viktig skillnad.
Runt dem,
och sen fantiserar man att de upprepar det hemma
och blir utskällda, och det är tillfredsställande.
Men det måste ske med rytm, annars minns de inte,
för de är bara dumma jävla barn. Så man måste säga:
"Skit, piss, jävel, fitta, pung
Slicka min kuk, ät min röv "
Och ungen...
"Vad är det?"
"Gå och berätta för din mamma."
När de går förbi kan man få in en "oavsiktlig" träff.
Jag har provat, men man måste...
När de passerar en.
Så, och sen blir de...
"Skit, piss, jävel, fitta..."
Har ni träffat nån
som är så tråkig att man känner sig förgiftad? Som...
Man pratar med dem och: "Det känns som att jag dör.
Och det var ditt fel."
Han heter Craig. Jag träffade honom...
Jag såg till att få hans namn. "Dig ska jag minnas i resten av mitt liv.
Vi träffades på banken.
Jobbar han på bank?
-Nej. -Är han säkerhetsvakt?
Nej.
Vad jobbar han med?
Vet inte. Vad de än kallar snubben som står i lobbyn,
på banker nu.
Man kommer in och: "Jobbar du här?"
Och han: "Tror det." Han där.
Lobbysamordnaren.
Jag såg honom. Vi fick ögonkontakt.
Jag vet inte hur ni jobbar. Men om vi har ögonkontakt…
Under dagen. Inte på kvällen.
Men under dagen,
av mänsklig anständighet, hälsar jag. Så det gjorde jag.
Vi fick ögonkontakt och jag sa: "Hur är läget?" Och han...
Och jag bara: "Okej..."
Sen nådde jag nästa uppsättning dörrar.
Och när jag ska öppna dem hör jag: "Ska du till banken?"
Jag sa: "Är det fortfarande en bank?"
Han sa: "Ja."
Jag sa: "Det hade jag velat." Och han sa: "Gör det."
Och jag bara...
"Okej.
Tack."
Och jag vänder mig...
Och han säger: "Jag ska till Virginia nästa vecka."
"Säger du det till mig?"
Han sa: "Du sa: 'Hur är läget?' när du kom hit.
Jag fick tänka efter.
Det ska jag göra."
Jag sa: "Det är det sjukaste jag har hört.
Och den frågan fungerar inte så.
Och sen säger han: "Ja, min syster bor där," och jag…
"Hur länge har hon bott där?"
Nu är jag fångad.
Han säger: "Femton år."
Och jag: "Har du aldrig varit där?" Han: "Nä."
Nu ser jag på honom som: "Kör du till jobbet eller
blir du avsläppt?" Om ni fattar?
Jag tror att han...
Ja.
Han kunde nog se det på mig.
För han bara: "Jag kör."
"Schysst. Låter bra.
Jag kör också. Häftigt.
Jag måste gå in nu."
Han sa: "Ja, vi ska kolla in DC och några monument."
"Det var roligt att höra, men jag måste göra en insättning."
Han sa: "Jag är här när du kommer ut." Jag sa: "Din jävel."
Han kan dra åt helvete.
Och alla som är som honom.
Är man fräck nog att berätta hur läget är när någon frågar,
är man oförskämd och självisk, okej?
Jag menar allvar.
Det finns två acceptabla svar på "Hur är läget?"
"Bra" och "fint".
Och om du mår kasst säger du "Okej".
Man tynger inte andra med ens verkliga problem
under ett hövlighetsutbyte.
Ja.
Det är sant.
Vet ni varför?
För att ingen vill höra dina problem.
Dina problem gör min kuk mjuk,
och jag försöker hålla mig hård.
Men...
Vet ni vem som har ett bra system på plats?
Rodrigo Duterte, Filippinernas president.
Om ni inte visste det,
så är Fillippinernas president en superkul kille som
har många roliga idéer.
En är att han anlitar motorcykelburna mordpatruller
att åka ut och döda folk.
Ingen som grips, ingen rättegång.
Vem gör han det mot?
Knarklangare och misstänkta missbrukare.
"Misstänkta."
Vet ni hur många trötta människor som dör varje dag i Manilla?
Är inte det galet?
Man kan lämna sitt hem k. 05.00 och bara "Fy fan."
Och sen hör man...
Jag är vaken!
De kommer fram: "Är du hög?" "Jag vaknade nyss."
De bara: "Du är hög." Pang. Död.
Det är fruktansvärt.
Det är förkastligt.
Och jag hoppas att vi tar till oss det.
Inte för knarkmissbruk, förstås.
Vi borde spara det för de som talar i högtalartelefon ute bland folk
med telefonen framför sig.
Ni vet?
Vilka är de som bara går runt, helt omedvetna om omvärlden?
När man står i kaffekön
tvingas man lyssna på en fascinerande tvåvägssaga, genom högtalare.
Det är alltid: "Var var du igår kväll?"
Skär halsen av dem, mitt i kön.
Sparka på kroppen. "Kan jag få en kaffe?"
För våldsamt? Jag fattar.
Vet ni vems kulor jag hade velat mosa i en brevlåda...
...i 20 minuter?
Vuxna män som bordar ett flyg kl. 06.00, men aldrig sett moln förut.
Jag vet inte...
...om...
...ni någonsin haft tur nog att gå ombord på ett tidigt morgonflyg
där det är en outtalad överenskommelse: "Vi ska hålla det mörkt
så att vi kan vila på resan. "
Men det finns alltid en TikTok:are i stol 16C.
En snubbe som sitter där och bara: "Jag har aldrig sett ett sådant moln.
Där är ett till."
"Är du fyra?
Stäng gardinen, tutthuvud. Vi försöker vila här."
Och de som klistrar fast streckfigurer och namnen på sina familjemedlemmar
på bakrutan av bilen.
De borde avrättas offentligt...
...i sin bil så vi kan hålla räkningen på fönstret.
Är inte det vansinne?
Har ni inga skyddsinstinkter?
Det är galet.
Man stannar vid ett rödljus
och bilen framför en bara: "Kul att du inte frågade, men...
...inuti finns mamma och pappa...
...och Brian och Marissa.
Och en fotboll bredvid Brian...
...för Brian älskar fotboll."
Älskar Brian att bli antastad? För...
...ni lägger ut hans namn och hobby som ett bete för omvärlden.
Är ni helt sinnessjuka?
Varför skriver ni inte upp er hemadress och hans schema bredvid?
"Brian stiger upp kl. 06.00, är hemma vid 13, badar kl. 19.
Kom över om du vill."
Det är inte okej.
Hörni...
...har ni nånsin tänkt på hur många gånger
ni har legat med er partner?
Ni borde inte veta svaret. Vi börjar med det.
Om ni vet är det skrämmande och...
...vi ber er att gå.
Om du sitter här och: "Äntligen frågade någon.
Det är 926! "
Där är utgången. Vad jag menar...
Som koncept är det rimligt att anta
att om man har varit med nån i tre år, och har ett sunt förhållande,
kan man ha legat med varann några hundra gånger.
Eller hur?
Nu vill jag att ni tänker på hur många gånger er pappa...
...har kommit inuti er mamma.
Så många gånger.
"Tom, varför sa du så?"
Jag ser alla våra mammor
som ett gäng slampor, men...
Din mamma är värre än min mamma.
Det är svårt att skaka av sig, nu när jag planterat det.
Du bara: "Fan, droppar det från mamma?"
Ja, troligen.
Dyblöt. Hör på...
Din mamma har gjort snuskiga grejer.
Låt oss prata om det.
Det har hon verkligen. Och…
Jag är här för att försvara henne.
Det är inte hennes fel.
Det är din pappas fel.
Din pappa är, med all respekt, något av en skit. Lite grann!
Och om du tänker: "Inte min pappa. Han är snäll..."
Ja, mot dig.
Men inte alltid mot din mamma.
Om de har varit ihop i tre årtionden
tror du inte att han säger vissa sjuka saker,
då och då?
Klart han gör. De ligger i sängen.
Din pappa vrider på sig, kan inte sova...
Och din stackars mamma: "Är allt okej, raring?"
"Det är bra."
-"Var middagen god?" -"Håll tyst, jag försöker sova. "
"Kan vi hjälpa till?"
"Ja. Du kan slicka mina kulor. "
Vet du vad?
Din stackars mor gör det, okej?
För hon älskar kulor. Så hon ger sig ner...
Och hon bara: "Jag gillar mitt liv."
Din mamma. Och...
Din mormor.
Tänk på några saker hon gjort.
På järnvägsspåren eller var hon nu brukade knulla.
El Paso. Jag vet inte.
Hon säger: "Varför säger du sånt här, Tom?"
För jag har kul.
För jag gillar att göra folk upprörda.
Jag vet inte vad det säger om mig, psykiskt,
men det är som att jag har en orkester
inom mig just nu som bara: "Bra jobbat."
För jag föreställer mig någon som bara: "Jag hade kul...
...tills han pratade om min slampiga mamma."
Det gör mig så glad.
Någon kommer försöka berätta hur arga de blev.
De försöker, för de skickar ett meddelande som jag aldrig läser...
Jag brukade läsa allt.
Och det tog lång tid innan jag insåg att man inte ska läsa allt.
Ingen som uppträder borde ta in allt som de får skickat till sig.
Och det förstod jag inte länge,
och jag önskar att jag gjort det, för det påverkar en.
Första gången jag hamnade i knipa över nåt jag sagt
var för fem år sen.
Jag sade "zigenare" på TV.
Jag sa inget fint om dem, så låt mig...
Omformulera det.
Jag var på i ett program. "Vem hatar inte zigenare?"
Och sen…
Alla på programmet höll med, men efteråt fick de veta.
Och de hörde av sig.
Typ zigenarnas president skickade ett meddelande.
Hon stal väl någons mobil.
Hon skickade ett meddelande.
Det märks vem som reser. Så...
Hon skickade det här. "Du sa Z-ordet på TV."
"Z-ordet?"
Jag är vuxen. Och det här är via e-post. Hon är ett riktigt B-ord.
Jag ville inte pressa henne till att bli ett F-ord. Hajar ni?
Var är mina N-ord?
Hallå.
Det är modern humor. Häng med.
Sen fortsatte hon:
"Bara så du vet är vi stolta över vår etnicitet."
Och jag sa: "Jovisst. Ni har inget annat.
Hoppas ni är bra på att campa."
Jag gav henne en komplimang.
"Jag uppskattar din etniska stolthet, för du har förtjänat det."
Och det har nog inte alla.
Alla grupper: "Vi är bäst." Inte alls.
Det är omöjligt att alla ska vara bäst.
Jag menar allvar. Varje grupp är som… Nej.
Bara som exempel, för att klargöra detta:
hur många i rummet är till exempel italienare?
Okej.
Är inte ni andra lite trötta på att höra av dem? Eller hur?
"Vi är bäst! Jävla pasta! "
Man bara: "Okej."
Pasta är kinesiskt. Tagga ner.
Efter det fortsatte jag läsa meddelanden. Läsa, läsa.
Och för ett litet tag sen fick jag, på sex veckor,
200 000 mejl och meddelanden från delstaten Louisiana,
över skämt jag sagt i en special.
Om ni inte vet, så skämtade jag i en tidigare special och...
Ja, det är okej.
Det var ett fånigt skämt.
Skämtet var i princip jag som sa: "Vi borde bygga en mur i det här landet,
men vi borde bygga den runt den delstaten.
Det var skämtet.
Jag var dum nog att tro att alla skulle gilla det.
Nej.
Inte de som det handlar om.
Jag fick så många felstavade dödshot och…
"Är det här kreol? Vad fan försöker de säga? "
Jag fick så många frågor om det, jag var med i nyheterna...
Så nu tar jag upp det själv.
Så här är sanningen.
Jag skulle aldrig ha varit så hård som jag var
om jag hade varit i Arkansas, vilket jag har varit nu.
Vad?
Vilken...
...jävla soptipp det där stället är.
När folk spolar toaletten i Louisiana måste allt komma upp i Arkansas.
Det luktar brustna drömmar och rövhål
och lite grillmat, men...
Detta är det fascinerande. De flesta får aldrig uppleva detta
men om ni nånsin förolämpar en stor grupp människor,
som en hel delstat...
...kommer man att lära sig mycket om dem.
Man vill inte.
Men de insisterar, så...
Jag vet allt om Louisiana nu. Det är förfärligt.
Jag är som en inofficiell historiker om det ställe jag minst vill till.
Deras delstatsmotto går genom mitt huvud
som Dow Jones-remsan, dygnet runt.
"Louisiana, där folk röker i sina bilar med sina bebisar."
Arkansas är: "Är du klar med den där bebisen?"
"Vad ska ni göra med den?" "Vi ska äta den, såklart."
Jag fick också många meddelanden från Downs syndrom-grupper.
Det var kul.
Här är sanningen om det.
Folk med Downs syndrom
skriver mycket mer sammanhängande än folk från Louisiana.
Vi kunde ha ett utbyte.
Och jag tror att jag har vuxit och mognat sen dess.
Jag tycker till exempel, idag
att det är både lat och föråldrat att säga "Är du helt jävla E-ordsbliven?"
E-F-T-E... Ni fattar.
Här är varför.
När jag säger det, försöker jag säga: "Är du en idiot?
Är du en imbecill? Är du dum? "
Och det är inte rätt ord för det.
Rätt ord för det är "Cajun".
Så det ska jag börja säga
från och med nu.
Så ta er i röven igen.
Det är min poäng.
Men det här ska ni veta.
Jag är inte den här sortens komiker:
"Jag förstår inte varför folk någonsin blir sura överhuvudtaget."
Som det dummaste perspektiv du kan ha.
Jag förstår till fullo.
Man har rätt att bli stött av vad som helst som väcker anstöt för en
och man har rätt att uttrycka det.
Men jag tycker inte
att man har rätt att förvänta sig att nån ska göra nåt åt det.
Precis som om man uttrycker andra känslor.
Som: "Jag är kåt. Jag är hungrig. Jag är trött."
Jag skulle säga: "Du var mycket skit.
Du behöver runka, äta en smörgås och ta en tupplur.
Och det är på dig. Jag kan hjälpa dig komma igång, men...
Jag tänker inte avsluta."
Och jag tycker också att jag borde ha rätt att svara.
Så borde det funka.
Jag säger något, du säger något, jag säger något, och så vidare.
Så jag säger detta: Jag besväras inte av de kränktas kultur.
Allvarligt. Påverkar mig inte.
För jag handskas med sköra människor varje dag.
Jag har två barn och...
De har sina problem. Och jag pratar med dem om dem.
Inte på samma sätt som jag skulle prata med er.
De kommer och min äldre är typ:
"Det är högt
där borta."
Och jag säger: "Är det?
Gå inte dit då. "
"Okej."
Jag säger: "Okej."
Sen ger jag honom en puss på huvudet.
Och så ska jag börja tala med vuxna
som säger att de blivit förnärmade av skämt som komiker sagt.
Det bästa är att man inte behöver hålla med.
Det bästa med detta landet.
Man behöver inte hålla med, men vet vad jag tycker.
Så om du kommer till mig och:
"Jag blev djupt sårad av vad du sa på din ha-ha-show..."
Då svarar jag: "Blev du?
Du borde aldrig höra saker du inte gillar, så stanna hemma nu."
Så får du en puss på huvudet.
Med det sagt, undrar du nånsin vilken slags slavägare du hade varit?
Alltså...
Inte nu!
Året är 1831, du är vit, du bor exakt där du bor nu.
Ni bara: "Den här leken vill vi inte vara med om."
Då spelar jag istället.
Jag vet hur jag hade varit. Jag älskar att köpa bilar nu.
"Jag vet att vi har tre, men titta på den här jäveln!"
Om du inte gillade det skämtet, tänk inte på det.
Kvinnor.
Känner ni er som nästan jämlika?
För det är ni inte.
Jag är på er sida.
Jag sa bara att ni inte är det, för jag har ögon.
Känner ni inte den obalans vi lever med?
Män får mer betalt för samma arbete som du.
Fördel, män.
Kvinnor blir arga på oss för saker vi gör i deras drömmar.
Fördel, kvinnor.
Det är väl sjukt?
När man äter frukost och tänker: "Varför glor hon på mig så?"
Hon bara: "Du var ett svin i min dröm."
Och man bara: "Okej."
"Menar du allvar?"
"Jag vill be om ursäkt
för det jag gjorde i din dröm igår kväll. "
Och hon: "Tack." Och man bara...
"Nu sticker jag härifrån."
Jag tror att maktdynamiken vi lever med sattes av en man.
Uppenbarligen.
Jag tror att han ville göra det jämlikt.
Och på dagen när han skulle göra det,
var han på väg hemifrån och hans fru stoppade honom i dörren och:
"Du vet att du tuttknullade en brunett i min dröm."
Och han sa: "Vet du vad?
Nej.
Ni får svara i telefon. Det blir ert jobb." Sen gick han.
Gör inte träffsäkra skämt om vår kultur.
Inte? Är inte det roligt heller?
Sitter det inte några här som bara: "Jag svarar i telefonen." Är det lustigt?
På måndag kommer hon:
"Hej, tack för att du... Han kan dra åt helvete.
Ibland bevittnar man hur maktobalansen utspelas framför en,
mellan könen på ett groteskt sätt.
När jag säger "könen" talar jag förstås bara om två av de hundra som nu finns.
Jag vill tydliggöra min ståndpunkt.
Jag har inga problem att kalla någon för vad de vill bli kallade.
Det är ingen börda för mig.
Du får identifiera dig som skosnöre om du vill.
Och jag ska kalla dig Zippy Zim-zir, om du ber mig.
Tycker jag att det är lite larvigt?
Ja. Men det är badminton med, och det är en olympisk gren.
Såhär var det: Jag spelade in en film för några månader sen
och en dag blev vi klara lite tidigare.
Det var sen eftermiddag.
Och jag upptäckte en bar på andra sidan gatan.
Jag tänkte: "Jag tar en drink och går sen till hotellet."
Inga svårigheter.
När jag kom in ser jag en kvinna vid baren
som gör vad som bara kan beskrivas som konstigt skit.
"Vad menar du, Tom?"
Jag tror att det finns ett normalt spektrum av beteende
som man ser från någon som sitter i en bar.
Om de sitter där kanske de gör såhär:
eller säger: "Hej".
Eller kanske till och med...
Den här damen sitter i baren och hon bara...
"Gör hon kola? Vad sysslar hon med?"
Jag noterade det sent med.
Just när jag gick förbi. Det händer väl ibland?
Man ser något just när man går förbi.
Man bara: "Det var sjukt" och fortsätter gå.
Sen är man: "Det vill jag se igen. Men jag vet inte hur jag ska göra det.
Nu är jag rakt framför en kvinna
som är ute bland folk, mitt på eftermiddagen
och hon sitter och jävlar i mig...
Skalar sin potatis. Jag vet inte.
Leker med sin fitta. Ni hajar grejen.
Och hon är inte het, om ni undrar.
Om ni undrar: "Var hon supersnygg?"
Nej, det var hon inte.
Och av den anledningen, skvallrade jag direkt.
Ni vet hur det är. Så...
Jag går till dörrvakten. "Ursäkta.
Den där icke-modellen där borta
leker med sig själv vid baren."
Och den enorma killen tar en titt och...
"Ja, prata med henne." Och han…
"Ursäkta mig?"
Han säger: "Jag vill inte bli inblandad."
Det vill nog ingen.
Det är en kvinna som onanerar i baren.
Han bara...
Han är besvärad av min överdrivna begäran.
Han bara: "Okej, herregud."
Så han reser sig, börjar gå och vänder halvvägs om
och säger: "Jag kan inte."
Jag: "Du måste."
Så han kallar på värdinnan.
En söt 22-åring kommer: "Vad är det, killar?"
Han sa: "Hantera det." Hon bara: "Okej."
Hon går dit, super artig, vilket är helt sjukt
med tanke på omständigheterna.
Jag hör henne inte, men jag kan läsa hennes kroppsspråk.
Hon: "Hej.
Alla kan se dig."
Och sen: "Sluta.
Sluta."
Hon säger: "Lovar du?"
Sen säger hon: "Tack."
Och hon kommer tillbaka och säger: "Hon har slutat."
"Blev hon klar eller slutade hon?"
"Hon slutade."
Jag sa: "Okej. Vänta, får hon stanna?"
Och hon säger: "Ja".
"Varför?"
"För att hon slutade."
"Jag är ledsen, men skulle jag få stanna om
jag bara satt på din bar och lekte med toppen?
Du vet...
Skulle du knacka mig på axeln: "Ursäkta.
Kan du stoppa tillbaka din läckande pitt i byxorna?
Tack. Vill du ha kycklingfingrar eller Sprite eller nåt?"
"Ni hade ringt insatsstyrkan och de hade klättrat ner från taket.
Någon hade knäckt min skalle på bardisken
och ni hade haft en parad när mitt lik bars ut."
Och hon sa: "Det har du rätt i."
Jag kanske överreagerar.
Jag runkar inte på barer.
För flera år sen, hade jag inte känt behovet av att säga det
men med tanke på senaste tidens skandaler, runkar jag inte på barer. Men...
Ännu en anledning att jag slutade läsa meddelanden.
Jag fick ständigt meddelanden. Folk som skrev: "Hej, stort fan.
Låt bli att antasta någon så att jag kan fortsätta vara ditt fan."
Först och främst, stick om du inte pallar trycket.
Jag vill inte ha några mesar i mitt gäng.
För det andra…
Vad skulle jag svara? "Tack för omtanken, kompis"?
"Jag var på väg, tills jag läste ditt mejl, Kyle."
Fan ta dig, Kyle.
Oroa er inte för mig. Jag runkar inte offentligt.
Inte min grej.
Jag gillar nåt annat.
Det här är det.
Ni bara: "Okej..."
Om ni vill höra mig onanera,
ska ni bara ringa mig och säga
att du inte kan komma på middagen.
Jag börjar direkt att dra i den.
Jag är inte social. Jag älskar det samtalet.
Det är mitt favoritsamtal.
Särskilt om det är när jag lämnar huset, då får jag flera orgasmer.
När jag är på väg ut:
"Jag vill fan inte gå ut med dem"
och de ringer: "Vi kan inte komma", Då är jag: "Fortsätt prata.
Varför?"
"Vi var med om en bilolycka."
Jag bara: "Jaha.
Är ni okej?
Det är ni, men ni kan inte komma på middagen."
"Okej, snygga till det här, Tom." Kör till!
Så, jag är pappa.
Och…
Jag har förändrats lite.
Inte för mycket. Man måste förändras lite.
Som uttrycket: "Man förändras när man får barn."
Själv tycker jag att det ska ändras:
"Att få barn borde förändra en."
Det är illavarslande när man träffar nån som:
"Jag har fyra barn. Är helt oförändrad."
"Du är superinstabil. Bra att veta."
De behöver inte vara stora förändringar. Men man utvärderar sitt liv
och gör en förändring.
Jag är personligen stolt över det jag förändrade.
När jag fick barn insåg jag att jag varken hade tid eller energi.
Jag behövde ändra något. Vet ni vad jag ändrade?
Slutade bråka med alla.
Varje vän, varje familjemedlem. Jag gör inget.
Så fort det börjar vänder jag helt om.
Så fort jag bråkar med någon och de: "Jag håller inte med."
Säger jag: "Japp, jag är på din sida." Och de: "Varför?
"Så fort du talade blev jag helt på din sida.
Det är så lite jag vill prata med dig. "
Och jag är fri. Det känns bra.
Alla gillar det inte. Mamma är inget fan.
Hon lever för att bråka.
Somliga är byggda så.
Hon lever för att vara stridslysten.
Hon vill hugga och vrida om. Hon älskar det.
Hon är också drömkrossare,
en egenskap som jag avskyr hos folk.
Vet ni vad det är?
Personen som, oavsett vad man säger att man vill försöka sig på, bara:
"Inte du."
Och man bara: "Det är bra att du finns."
Man tar till sig det.
Ni blir säkert påminda om egna upplevelser.
Så mäktiga är de.
Jag minns när jag sa: "Jag ska flytta till LA för att göra standup."
Det var flera år sedan.
"Jag ska satsa på standup i LA."
Hennes svar var: "Du borde gå till postkontoret."
Jag var så naiv.
"Gör de standup på posten?"
"Nej, för att jobba."
Och jag bara: "Nej, standup skulle vara mitt jobb."
Hon sa: "Jag förstår."
"Vänta lite. Berättar jag om min dröm
och du säger: 'Bli en brevbärare'?"
Och hon bara: "Ja."
Nu går det bra för mig. Jag lever bra. Hon vet det.
Självklart ber hon om saker jämt, men...
Jag får fortfarande ha kul.
Vet ni vad jag skickade till mamma på hennes 75-årsdag?
En bok med jävla frimärken. Och...
Och jag lade i en liten lapp. "Jag fick de här på jobbet."
Tyck inte synd om henne. Hon får bra grejer.
Ja, hon är taskig, men...
Det är hon.
Jag gillar inte det där drömkrossandet. Jag är motsatsen.
Jag är en drömuppmuntrare.
Om du kommer till mig med en galen idé, så firar jag verkligen.
Jag älskar folk som har helgalna drömmar.
Och det har jag sagt, så nu kommer folk fram:
"Jag vill öppna en korvstånd där man kan köpa stövlar."
"Okej, vi löser det."
Jag gillar det och jag vill att ni ska ha galna drömmar.
Jag menar allvar.
Jag ska ge er det bästa rådet som jag nånsin fått om att jaga en dröm.
Jag hoppas att det gäller er alla.
Här är sanningen. Det är sant.
Så länge man accepterar att ens dröm kanske inte går exakt som planerat
kommer man ändå må bra av att jaga drömmen.
Så ge er alltid efter det ni vill.
Vad är annars poängen med att leva?
För att understryka den poängen ska jag säga detta.
För två år sedan satt jag på ett kafé i Los Angeles för att äta lunch.
Jag satte mig och just då
hörde jag min vän säga: "Hur kan jag tänka så."
Och jag: "Vad då?" Hon sa: "Inget."
"Vad är det?" Hon sa: "Det är pinsamt."
"Berätta bara."
"Du kommer bara reta mig."
"Det gör jag ju alltid. Berätta."
"Det är nåt jag vill hålla inom mig."
Jag sa: "Du ville göra det. Säg det så du kan göra det."
"Jag vill inte." Jag sa: "Om du inte uttrycker det
kommer det aldrig bli av. Vad är det?"
Och hon sa: "Okej."
Jag vill suga av någon i Wu-Tang Clan."
Genast tänkte jag:
"Vad skulle mamma säga?"
Och jag tänkte: "Var inte som mamma. Det här är flickans dröm. "
Så jag såg henne i ögonen
och sa: "Du borde försöka.
De är så många." Så sa jag. Och...
Tre månader senare
tog hon sig ombord deras turnébuss och berättade, och gissa vad?
Samtliga tackade ja.
Om ni inte är bekanta med dem,
finns det nio killar i Wu-Tang Clan.
Nio.
Så många killar.
Så många!
Kan vi ta en stund och tänka
på hur många kukar nio är?
Jag fattar inte ens hur ni sitter kvar i stolarna.
Vissa här är typ: "Har du nåt annat?" Skämtar ni?
Är inte det mycket? Blunda...
...och föreställ er nio kukar.
"Gud, de är överallt." För det är nio stycken.
Det är inte slut-shaming.
Jag säger, rent objektivt, att nio är en hög siffra.
Om jag sa: "Jag åt kanelbullar idag."
Och ni sa: "Hur många åt du?"
"Jag åt nio."
"Ska jag ta dig till akuten eller?
Väntar vi till imorgon förlorar du foten."
Nio kukar?
Skojar du?
För vissa av er tog det 15 år att komma till nio kukar.
Det var en torsdag för den här unga damen.
Försök föreställa er
det fysiska arbetet med
att suga av nio, troligen inte så små, kukar.
Om ni inte vet det så ser inte Wu-Tang-killarna ut som mig.
Det är Cross-Fit-nivå på det.
Om burpees känns tuffa, prova på...
"Är jag duktig?
Gillar ni mig nu?"
Efter hur många tror ni att hon sa; "Vi tar en liten paus.
Vad fan gör jag?
Varför är de så elaka?
Hur många var det? Fyra! Fan!
Är jag klar?"
Och de bara: "Nej, du är inte klar!
U-God, RZA, Rae, Ghost, Meth. Nej, du är inte klar! "
Hon: "Men jag har ont i nacken."
Och de bara: "Var försiktig med nacken. Lyssnar du inte på vår musik? "
Just det.
Det är ett förstklassigt Wu-Tang-avsugningsskämt.
Hon var ett riktigt djur.
En gång frågade jag: "Om du kunde gå tillbaka till den dagen
och gjort något annorlunda, vad hade du gjort?"
Och hon sa: "Hoppat över lunchen."
En tjej från Philly.
Vad pratade vi om?
Javisst, mamma.
Såhär slutade jag bråka med henne.
Om ni är i en liknande sits med en förälder
hoppas jag att ni får samma uppenbarelse.
Detta var omständigheterna. Hon ringde på slutet av året.
Det var bränder i LA.
Och hon sa: "Tommy..."
Hon är inte härifrån, om ni inte visste det.
"Vad fan pratar hon så konstigt för?"
Hon är från Sydamerika. Specifikt från Peru.
Så hon ringer och säger "Tommy..."
"Bränderna, är de dåliga?"
Och jag sa: "Ja.
Vanligtvis är de bra, men dessa är dåliga."
Och hon sa: "Folk dör?"
"Om de är i elden, ja.
Det är eld."
Och hon bor i Florida, så hon sa:
"Ni har bränder, vi har orkaner.
Folk dör överallt."
"Du verkar ha nyheterna på. Något mer att rapportera om?"
Hon sa: "Det sker nog av en anledning."
Och jag sa: "Ja, det kallas väderförhållanden.
Och hon sa: "Nej.
Jag tror att Gud försöker skicka ett meddelande."
Jag gjorde likadant.
"Vad är budskapet?"
"Han försöker säga åt oss att vara bättre människor."
Ni vet när någon säger något och man vet utan tvekan
att man kommer att bråka med dem?
När orden lämnar deras läppar,
tänker man: "Jag kommer att gå åt dig hårt."
Jag kände vreden växa
och jag hörde mitt eget argument i skallen.
Jag hörde min egen röst säga:
"Menar du att vår allsvetande och kärleksfulle och närvarande Gud
sätter eld på folk
och dränker dem i orkaner så att vi ska kramas mer?
Det här är det dummaste jag har hört i hela mitt liv. "
Men innan jag sa det, hade jag det ögonblicket.
Jag tänkte: "Vad är poängen med det?
Varför bråka med demonkvinnan?"
Ni vet?
"Låt bara Lucifers syster få som hon vill.
Du får inte henne att ändra på sig."
Så för första gången tog jag ett djupt andetag
och bara: "Ja. Jag förstår varför han skulle göra det.
Hoppas han slutar döda oss. "
Och hon visste. Hon sa: "Vad?"
Jag sa: "Du har en poäng." Hon sa: Varför gör du såhär?
Varför bråkar du inte med mig?"
"Jag vet inte, mamma. Vem bryr sig? Du har rätt, jag har fel. Och?"
Och hon säger: "Tommy, vet du vad?"
Jag sa: "Vad?"
"Jag har alltid vetat att du är en liten bitch."
Jag sa: "Vad?"
Och hon sa: "Chao, puto" och lade på.
Sån är min mamma.
Så här gav jag igen. Det var kul.
Jag svär aldrig åt henne. Även om jag säger galna saker...
Jag kan inte ens svära åt henne om jag är skitsur.
Den känns inte rätt. Jag föredrar psykologisk krigföring.
Jag trivs med att veta att jag kan fråga mamma något
och bara frågan
kan terrorisera hennes hjärna i åratal.
Så jag ville förstöra en dag för henne.
Jag valde julen.
Såhär gjorde jag.
Det är julmorgon och mina föräldrar och deras fem hundar är hemma hos mig.
Min mamma är på fantastiskt humör, okej?
Hon är latinamerikanska kvinna på juldagsmorgon.
Ni förstår inte den här typen av glädje, okej?
Hon lagar mat och dansar.
Jesusbarnet är här idag...
Gör hennes vanliga spaggegrejer.
Det är mamma.
Så...
Jag ser henne.
Ja. Jag säger: "Mamma".
Hon svarar: "Ja?"
Jag kunde känna glädjen från henne
och tänker: "Tiden är inne."
"Mamma, har du nånsin tänkt på
att du måste begrava dina hundar?"
"Varför sa du så?"
Jag bara: "Vet inte.
Har du tänkt på vad du ska göra om pappa dör först?"
Hon säger: "Nej. Jag har aldrig tänkt på det."
Och jag säger, "Jag frågar, så fundera på det."
Och hon säger, "Jag ska be att jag får dö på samma dag."
"Det skulle vara jättepassande. Vad gäller
planering för begravningarna och era testamenten.
Det vore kanon för oss alla."
Hon säger: "God jul, Tom."
Jag säger: "God jul till dig med." Och pappa sitter en halvmeter bort.
Han har inte hört ett ord.
Han är bara i pappa-läge och stirrar på taklamporna.
Säger man hans namn, rycks han till liv.
"Du, pappa..." "Ja!"
Herregud.
Jag frågade samma sak.
"Har du nånsin tänkt på vad du skulle göra om mamma dör före dig?"
Han sa: "Jag gillar blondiner och stora tuttar."
"Du verkar ha tänkt på det."
"Varje kväll, kompis.
Varje kväll."
Jag bara: "Ni har väl väldigt olika drömmar."
Den där killen. Herregud.
Inget som män i 70-årsåldern, eller hur?
Min pappa är på det coola stadiet i livet
där han säger sanna saker som inte ger någon tröst för någon.
Den här veckan ringde jag och sa: "Läget?"
Han sa: "Homosexuella besvärar inte mig. Och jag...
"Det var bra."
"De lever bara sina liv. Varför skulle jag bli upprörd? "
"Jag vet inte."
Och sen är det bara tyst i telefon. "Har vi pratat klart nu?"
Han bara: "Nä, jag tänkte bara." "För det är kul att lyssna på
medan du andas in i..."
"Din mamma och jag ska på en kryssning."
Och jag sa: "Okej, ha kul."
Och jag frågar: "Vilket bolag?"
Han svarar: "Carnival."
Och jag: "Vänta, är det inte festkryssningen?"
Och pappas svar...
Jag svär på mina barn...
Det var: "Kompis, det finns inget annat sätt att säga det.
Jag älskar att se svarta ha kul."
Vad?
Det gör vi alla, men att säga det högt?
Det är helt jävla galet.
Kan ni föreställa er min pappa på en kryssning och bara...
"De svarta roar sig. Vi tar lite mat. Det här är kul. "
Okej, nu skärper vi oss.
Det är dags
att vi börjar ta hand om miljön.
Okej? Jadå.
Absolut.
Och jag tror att ansvaret faller på de fattiga. Här är varför:
Ni är redan i mina sopor.
Ni kan väl skilja på glas och plast?
Det låter som vi har några fattiga här borta.
Och det är ju skitvidrigt.
Detta vet jag säkert.
De fattiga älskar Bibeln.
De älskar den för det är den enda boken man får gratis.
Försök få en annan bok gratis. Berätta gärna hur det gick.
Kan ni föreställa er att vara så dum
att man är vidskeplig?
Tänk att vara så omöjligt dum.
Personligen har jag inget annat än förakt för alla vidskepelser
och alla vidskepliga människor. Jag hatar dem.
Jag hatar att åka i bil med nån som säger:
"Vi ska köra över en bro."
"Jag hoppar ur bilen och hoppas att du kör ut från bron. Verkligen."
De är så korkade. "Klockan är 11.11.
Önska dig nåt."
Jag önskar att du dricker en smoothie med cyanid och stenskärvor.
Alla är upprörande,
men en borde få en att marschera på gatorna.
Jag kan inte fatta att vi lever
i denna otroligt rika, utvecklade nation,
och tillsammans accepterar vi bara
att hotell, till och med kontorsbyggnader, inte har en trettonde våning.
Förstår ni....
att vi kastar bort siffror i sekvenser
för att folk...
Man kan gå till ett fint hotell som Four Seasons
och de har 12:e våningen, sen 14:e våningen.
Om man frågar: "Varför finns det inte våning 13?"
"Det är ett skrämmande nummer.
Och om vi hade det, skulle det finnas spöken och troll där uppe.
Så vi tog bort det,
och nu är det inte så läskigt."
Och man bara: "Är du cajun?
Är det verkligen så det är?"
Jag vet inte.
Ni gillade den, men den med Bibeln…
Ni höll igen på den. Ni bara...
"Han lyssna på alla föreställningar."
Det är lugnt. Vi snackade förut.
Han sa att det var smart. Ingen fara.
Jag kallar inte religiösa folk korkade.
Det är lågt.
Om religionen ger en tröst, är det toppen.
Jag skulle inte kalla dig dum för det.
Jag skulle bara kalla dig dum om du läser ditt horoskop.
Och...
...om du fattar livsbeslut baserat
på planeterna gör.
Jag vet inte om ni umgåtts med en sådan icke-bidragare, men...
de brukar dela med sig av sin vishet:
"Du måste satsa, för du är Fisk."
Tack, doktorn.
Samma personer tycker att det är ett mirakel
att dela födelsedag med nån.
Som om det är anmärkningsvärt.
Och sen får man förklara att det inte är konstigt.
"Det är många av oss och
inte så många alternativ. Det sker hela tiden. "
De människorna...
Men de som genast gör mig mordiska
är de som blir glada om man har födelsedag nära varann.
Som om det är värt att slösa andetag på.
Det här händer jämt på hotell.
Jag checkar in.
De tar mitt ID och bara:
"Född den 16 april?
Jag är född 3 april.
Jag säger: "Vänta lite!
Menar du,
att två veckor innan jag föddes
föddes du?
Jag har trospudding nu."
Trospudding?
Äckligt.
Jag minns tjejen som sa det. Året var
2002 och många av er kommer inte att gilla det här.
Men det året vann Ohio State det nationella mästerskapet i fotboll.
Det är nästan som att ni bryr er mer om fotboll än Bibeln.
Jag vet.
Bu, historia. Oavsett...
Jag var med en tjej.
Jag träffade henne dagen efter matchen.
Hon kom från Columbus, där skolan ligger.
Jag sa något enkelt. Bara sa det.
"Är du från Columbus? Ni vann titeln. Är du glad?"
Och hon sa: "Glad? Jag har trospudding. "
Och jag bara...
Och sen satte jag på henne för
hon var en snuskig tjej, okej?
Och hon ljög inte.
Det var som tapioka. Man fick skopa ut det.
Över axeln.
Tror ni att Cosby fortfarande äter pudding?
Jag undrar ofta om han har behållit sin humor på insidan.
Tror du att han retar killarna på vägen till duschen?
Tror ni att han: "Du, lägg inte puddingen i min riskaka."
Typ så?
Och de bara: "Bill är helt sjuk.
Ge mig en cigarett, Bill!" Okej...
Det märks att jag gillar er.
Vet ni varför?
För jag berättade en gammal sexhistoria från mitt liv.
Vartenda gång det händer,
när någon berättar en sån historia från deras liv,
är det för att de söker ens erkännande.
Absolut. Kom igen.
Vem berättar de bästa historierna?
Det är alltid folk som är nya i ens liv.
Varför? För de ger det bästa de har.
De vill imponera på en.
Vem berättar de värsta historierna? Ens bästa vänner.
De vet att man inte ska nånstans. De bara:
"Jag knullade min fru" och man bara: "Håll käften.
Vi ska käka nu. Jag känner henne. Håll käften."
De bara: "Det är roligt."
"Okej, vad?" "Hon ville inte göra det.
Men jag bara besvärade henne om och om.
Till slut gav hon efter.
Hon bara låg där."
"Är du Ted Bundy? Det är en hemsk historia."
Jag ska berätta en rolig historia.
När jag kom till LA för många år sen, träffade jag en tjej på en bar.
Hon tog med mig hem.
Vi började strula. Jag skrev på samtycke.
Vi börjar hångla.
När vi gör det, sträcker hon sig och sätter ett finger i mig och jag...
Och hon gör...
Och jag svarar: "Ja."
Det är allt. Det är slutet på historien.
Följ dina drömmar.
Jag menar det.
Det låter töntigt, men det är inte meningen.
Jag tänker på det för jag möter så många. Många fler än du gör.
Det är inte ens i närheten.
Och folk brukar säga snälla saker.
"Tack för att du kom. Jag hade kul. "
Samtalet vänds om och jag frågar: "Vad jobbar du med?"
Vet ni vad jag hör till 98 procent? De säger: "Det suger. Jag hatar det."
Så jag säger: "Gör nåt annat då."
De säger: "Det är för sent. Mitt liv är kört." Sen går de.
Och det har jag i skallen.
Fundera på det.
Men detta är rådet som jag hoppas att ni tar med er.
Lär er bara att göra en sak väldigt bra.
Och det är detta:
Lär er att hantera era förväntningar.
Det är inget medfött. Det är en skicklighet.
Övar man, blir man bra på det.
Ju mer man hanterar förväntningarna, desto bättre mår man,
blir mindre deprimerad, är lyckligare.
Jag ska berätta om mitt livs största besvikelse,
som i efterhand är mitt fel. Det visste jag inte då.
Och jag ska säga att det blir upprörande för somliga.
Men jag hoppas att vi kan lära oss av det.
Så här är det, okej?
Jag tycker att 69-ställningen är överskattat och det suger.
Ser ni det? Vissa klappar. Andra bara: "Grip honom." Men hör på.
Berättelsen om varför är viktigare.
Minns ni när ni hörde talas om det?
Jag gick i tredje klass. Och det är för ungt.
Ett av de äldre barnen berättade och jag bara: "Vad? Samtidigt? "
Jag fick nästan ett anfall. Jag fattade inte.
Jag kunde inte ens låtsas att jag förstod.
Jag bara: "Det är som att äta en ostburgare täckt i glass
medan man skiter eller nåt."
Och han bara: "Exakt så är det."
Från den dagen blev jag besatt.
När jag säger att jag var besatt, var jag besatt.
Jag säger inte bara det.
Det var allt jag pratade om, tänkte på, drömde om,
sjöng om, skämtade om. "69".
Varje anteckningsbok: "69".
Varje idrottslag jag var med i: "Jag är nummer 69!"
De bara: "Detta är juniorbasket.
Tagga ner lite."
När pappa frågade vad jag önskade mig i present
sa jag: "En 69:a." Han svarade: "Håll käften med det."
Och jag var trotsig: "Nej!"
"Sextionio. Det blir fantastiskt. 69."
Det blir som att röka meth ur Guds kuk. Jag vill göra det. "
Och jag byggde upp det,
och när jag äntligen fick göra det,
vet ni vad det första jag sa var? "Bort från mig. Okej?
Jag har ont i nacken.
Jag får inte bort näsan.
Känns det bra? Det känns som om jag jobbar.
Det skulle kännas bättre om du vände om och lät mig komma
och sen tar jag hand om dig. Varför måste det vara samtidigt?
Är vi sena till nåt?
Kommer ungdomspastorn tillbaka om några minuter?
Vi turas om, som vi lärde oss på dagis."
Vilken sorts galning gör 69:an som vuxen?
Som kille hoppas jag att ni åtminstone är gentlemannamässiga
och ligger på ryggen
och är inte en av de här jävla grisarna
som bara: "Jag föredrar den här vinkeln.
Och sen kan du höra kampen om att leva under dig. "
"Det känns bra."
Det känns säkert skitbra.
När du kör den stackars damen i halsen.
Det går nog inte att måla upp en hemskare bild
än en kvinna, en underbar kvinna...
Föreställ dig att din mamma ligger på rygg...
I väntan på 69:an, underifrån.
Och hon bara: "Vad fan?"
Hon har den där blicken:
"Kommer de hitta mig här?"
Och sen säger en man, en äcklig man
som jag: "Gör dig redo. Nu kör vi."
Det är kånkelbär och ludd.
Och din mamma är där och jag...
Och om jag gör så, hör jag: "Vad är det på min panna?"
"Det är min buk."
Det är pappas våta soppåsebuk."
Austin, ni var skitroliga. Tack för att ni kom ikväll!
Vi ses nästa gång. God kväll.
DENNA SPECIAL TILLÄGNAS FEEFO, VILA I FRID.
Undertexter: Tomas Lundholm