Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫דוד פרנק‬
‫בטי, זוזי!‬
‫"הוא הניח אז את שתי ידיו על אחוריה והרים אותה.‬
‫- "היא ניתרה ניתור קטן." - כמו ארנבת?‬
‫הי, אתן.‬
‫הסנדק מריו פוזו‬
‫מה את רוצה, בטי?‬
‫אתן קוראות את "לוסי וסוני בחתונה"?‬
‫- זה סוטה כל כך. - לא.‬
‫אימא ואבא לא יאהבו שתקראי את זה. את צעירה מדי.‬
‫החלק האהוב עליי הוא,‬
‫"ידה לפתה מוט שרירי עצום וגדוש דם."‬
‫זה לא שריר.‬
‫ג'ניס, אחותך הקטנה מוזרה כזאת.‬
‫בטי, בואי הנה ותעזרי לי עם השעועית.‬
‫שמעתן את הגברים הטיפשים האלה?‬
‫אולי אחתוך קצת סלרי? תוכלי להשתמש בו בתבשיל הקדרה שלך.‬
‫הקדרה מוכנה, בוץ'.‬
‫תוכלי לשפוך את שומן החזיר לפחית הלוזיאן שם.‬
‫המחבת כבדה מאוד?‬
‫יש לי בורסיטיס בזרוע הטובה שלי.‬
‫- באמת? - תני לי לעשות את זה, דודה בוץ'.‬
‫לא כדאי שתהרסי את הזרוע הטובה שלך.‬
‫תודה, ניבה, מותק.‬
‫מה קרה לזרוע הגרועה שלך?‬
‫מותק, את לא זוכרת? חג המולד לפני האחרון, החלקתי.‬
‫העצם המטקרפלית ביד ימין נסדקה לי.‬
‫- זכרתי את זה. - היא התנפחה כמו בלון.‬
‫תוציאו את הקטנים האלה מפה.‬
‫התנור חם. אני לא רוצה שמישהו ייכווה.‬
‫בולט, מיי ריי, תקשיבו לאימא. קדימה, צאו החוצה.‬
‫- בטי, קחי את הילדים החוצה. - קדימה. בואו נצא החוצה.‬
‫מה הבעיה של הילד הזה?‬
‫אני רצינית, בולט, אסטור לך חזק כל כך שהבגדים שלך יצאו מהאופנה.‬
‫מה פספסתי?‬
‫אם אתם לא רוצים להסתבך, אל תיכנסו לשם כמה זמן.‬
‫מגעיל, אבא.‬
‫בסדר. לעזאזל.‬
‫זוזו, אתם לפני משחק הפוטבול שלי. זוזו.‬
‫בולט, מיי ריי, זוזו.‬
‫בואו נצא החוצה.‬
‫זוזו!‬
‫בולט, מיי ריי, זוזו.‬
‫זוזו מפה, לעזאזל!‬
‫לעזאזל!‬
‫אכה את שניכם במסור שלי.‬
‫אלוהים.‬
‫בולט! מיי ריי!‬
‫תמיד שמחתי כשדוד פרנק הגיע לאחד מביקוריו הנדירים.‬
‫שבי.‬
‫אף אחד אחר במשפחה לא התעניין בי אי פעם.‬
‫קראת פעם את "מאדאם בובארי"?‬
‫אבל דוד פרנק היה שונה.‬
‫הוא היה מרצה במכללה וגר בניו יורק.‬
‫הוא השתמש באפטר שייב.‬
‫הציפורניים שלו תמיד היו גזוזות.‬
‫והוא ענד שרשרת זהב מתחת לחולצה שלו.‬
‫יכולתי להקשיב לו מדבר כל היום.‬
‫טוב, נגיד...‬
‫הוא היה המבוגר היחיד שהכרתי שהסתכל לי בעיניים.‬
‫כאילו ש...‬
‫הוא היה סקרן לשמוע מה יש לי לומר.‬
‫אני אוהבת להצחיק אותו.‬
‫ובקיץ של 1969, כשהייתי בת 14,‬
‫זה היה מלהיב.‬
‫אני כבר פותח את זאת כאן. תתכוננו, אני מתחיל.‬
‫תודה, מרשה.‬
‫אף פעם לא יזיק לגבר זוג גרביים נוסף.‬
‫זה ממני ומטי דאב.‬
‫יום הולדת שמח, אבא מאק. אם אוכל לקרוא לך ככה.‬
‫אם תהיה חלק מהמשפחה הזאת, עדיף לך שתקרא לי אבא מאק.‬
‫- תפתח עוד אחת! - בולט! מספיק, לעזאזל.‬
‫זהו. ככה מטפלים בילד רעשן.‬
‫תודה.‬
‫זאת עטופה יפה כל כך, היא חייבת להיות מפרנק.‬
‫חייבת.‬
‫מה זה?‬
‫מצחצח נעליים חשמלי!‬
‫אתה חושב שאני זקן מכדי לצחצח את הנעליים שלי?‬
‫צריך מכונה מחורבנת בשביל זה?‬
‫ברור שלא.‬
‫זה... לי יש אחת.‬
‫זה פשוט קל ומהיר יותר.‬
‫הבאה!‬
‫אני בהחלט מעריכה את המתנה שלך, פרנק.‬
‫מאחר שאני זאת שבסוף מצחצחת תמיד את הנעליים של אבא שלך.‬
‫תודה, יקירה.‬
‫הנה, אבא.‬
‫- זה ממני ומקיטי. - תראו את זה.‬
‫תראו, זה מברג פצפון.‬
‫זה סט לתיקון משקפיים,‬
‫כשתאבד בורג מהמסגרות שלך וכאלה.‬
‫אוכל להשתמש בזה הרבה. אני תמיד מתקן את משקפי הקריאה שלי.‬
‫תודה לכם, מייק, קיטי.‬
‫וג'ניס.‬
‫- ובטי ובולט. - כן.‬
‫יום הולדת שמח, אבא מאק!‬
‫מעולם לא הבנתי למה אבא מאק היה נבזי כל כך לדוד פרנק,‬
‫או למה אף אחד אחר מעולם לא אמר משהו על זה.‬
‫- בסדר. - אפשר ללכת לשירותים?‬
‫כן, אם תבטיח לרחוץ את הידיים.‬
‫הייתי מבינה אם דוד פרנק היה אנוכי או גס רוח או מתנשא, אבל הוא לא היה.‬
‫הוא היה פיקח ומצחיק ומתחשב.‬
‫הוא היה סוג האדם שרציתי להיות.‬
‫אבל הוא היה זה שאבא מאק הציק לו וזלזל בו בפני כולם.‬
‫דוד פרנק הסתיר את העלבון היטב.‬
‫אבל יכולתי להבחין בזה.‬
‫דוד פרנק, איך זה לגור בניו יורק?‬
‫אני אוהב את זה.‬
‫תראי, ברגע שאת יוצאת מעיירה כמו קריקוויל,‬
‫לא רק שאת מגלה כמה קטן העולם שלך היה,‬
‫את גם מגלה כמה גדול יותר הוא יכול להיות.‬
‫בדרכים שמעולם לא חשבת שאפשריות.‬
‫אוכל לבוא לבקר אותך מתישהו?‬
‫כן, בטח.‬
‫אם ההורים שלך יסכימו.‬
‫בטוח שהם לא יסכימו.‬
‫הם אפילו לא מרשים לי לצאת למחנה לשרביטניות.‬
‫טוב, אבא, הוא אמר שאף בת שלו לא תפזז‬
‫עירומה למחצה בפני כל העיר.‬
‫כנראה יאנסו אותי, ואתה יודע משהו, זה יגיע לי.‬
‫הוא אמר את זה?‬
‫אימא אומרת שזאת הבירה שמדברת.‬
‫איך הציונים שלך, בטי?‬
‫הכול "מצוין".‬
‫- הכול "מצוין"? אין "טוב מאוד"? - לא.‬
‫יופי. תמשיכי ככה.‬
‫אם תצטייני בפסיכומטרי שלך,‬
‫תוכלי לקבל מלגה לכל מקום שתרצי ללמוד בו.‬
‫בטח אלך ללמוד בדרום קרוליינה, כמו רוב הכיתה שלי.‬
‫נו, באמת.‬
‫תהיי האדם שאת תחליטי להיות,‬
‫או האדם שכל השאר אומרים לך שאת?‬
‫כי יש לך אפשרות בחירה.‬
‫באמת.‬
‫הלוואי שלא היו קוראים לי בטי.‬
‫זה שם של גברת, ואני רק בת 14.‬
‫אז תשני אותו.‬
‫אני לא יכולה לשנות את השם שלי.‬
‫את יכולה לעשות כל מה שתרצי.‬
‫מה עם ליז?‬
‫לא?‬
‫לייזה?‬
‫בטסי?‬
‫טוב, אולי בת'?‬
‫כן, מוצא חן בעיניי בת'.‬
‫ויש כל כך הרבה דברים שבת' יכולה להגשים מלבד להיות שרביטנית.‬
‫- הדודנית שלי מרשה היא שרביטנית. - כן.‬
‫ובבקשה אל תעשי מה שהדודנית הטמבלית שלך מרשה עשתה.‬
‫היא בהיריון. עכשיו היא צריכה להתחתן עם הבחור הצעיר המטומטם ההוא.‬
‫מרשה בהיריון?‬
‫אם תצטרכי אי פעם שאעמיד פנים שאני אבא שלך‬
‫כדי שתוכלי לקבל אמצעי מניעה, אשמח מאוד לעשות את זה.‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫ואם תגלי שאת בהיריון,‬
‫תתקשרי אליי ראשון, לפני שתדברי עם מישהו אחר מהמשפחה.‬
‫אני מבטיחה.‬
‫בסדר.‬
‫את רוצה שאשאיר לך את "מאדאם בובארי"?‬
‫זה יהיה מעולה.‬
‫תודה.‬
‫כעבור ארבע שנים‬
‫שימו לב, סטודנטים חדשים.‬
‫התלוו לסטודנטים השגרירים שלנו בסיור בקמפוס של אוניברסיטת ניו יורק.‬
‫בלדסו, שם פרטי, בת'.‬
‫אליזבת'. אני מצטערת.‬
‫תודה.‬
‫זה היה טעים מאוד, לא?‬
‫שרלוט, מה היה הסלט הזה?‬
‫קוראים לו טאבולה.‬
‫אף פעם לא עלה בדעתי לשים אורז בסלט.‬
‫לא, זה בורגול.‬
‫מה זה וולגור?‬
‫בורגול.‬
‫מכינים אותו מחיטה.‬
‫זה בהחלט היה מעניין.‬
‫זה מריח טוב כל כך.‬
‫מה זה?‬
‫זה בקר.‬
‫טלה.‬
‫זה ספיחה.‬
‫- מה? - ספיחה?‬
‫כן, זה מין פשטידת רועים.‬
‫היא טבחית טובה כל כך.‬
‫היא עבדה בפרך כל היום.‬
‫בפרך.‬
‫ואתה חבר טוב כל כך.‬
‫שרלוט, נעים מאוד להכיר אותך.‬
‫אני חייבת להגיד שאף אחד במשפחה של פרנק‬
‫- אפילו לא שמע עלייך. - אני יודעת.‬
‫זה מטורף, נכון?‬
‫בעיקר מאחר שאנחנו ביחד כבר כמעט חמש שנים.‬
‫די!‬
‫כן, שרלוט, די כבר.‬
‫אני בטוחה שזה בגלל העניין היהודי.‬
‫איזה עניין יהודי?‬
‫טוב, פרנק בטח חשב שכולכם תסתייגו מכך‬
‫שהוא חי בחטא עם יהודייה מטונפת.‬
‫מתוקה, את זוכרת מה שהחלטנו הערב?‬
‫בלי פוליטיקה...‬
‫בלי דת.‬
‫- בדיוק. - ברור, כן, אני מצטערת כל כך.‬
‫אני סתם כלבה.‬
‫ככה מייק קורא לי.‬
‫נדמה לי שנסתדר מצוין.‬
‫נו, לפחות את לא שחורה.‬
‫בסדר, בואו לא נשכח למה כולנו כאן.‬
‫לחיי גברת אליזבת' בלדסו,‬
‫תלמידת שנה א' באוניברסיטת ניו יורק, מחזור 1976.‬
‫יובל ה-200 של אמריקה.‬
‫הכול רק מתחיל בשבילך, בת'.‬
‫מזל טוב.‬
‫מזל טופ.‬
‫- איחולים. - איחולים.‬
‫תיהני.‬
‫אכפת לך אם אשב כאן?‬
‫לא, ברור שלא.‬
‫אני ברוס.‬
‫היי, אני בת'.‬
‫מאיפה את, בת'?‬
‫דרום קרוליינה.‬
‫צ'ארלסטון?‬
‫לא, עיירה קטנטונת שמעולם לא שמעת עליה, אני בטוחה.‬
‫לא, תנסי אותי.‬
‫- קריקוויל. - מעולם לא שמעתי עליה.‬
‫אני מביסמרק, דקוטה הצפונית, אבל אני מספר לאנשים שאני מגריניץ'.‬
‫החלטתי שאהיה מי שאני רוצה להיות‬
‫במקום לתת לאנשים אחרים להכתיב לי מי אני.‬
‫מסתבר שלאנשים אחרים או לעובדות.‬
‫סופר אהוב?‬
‫אני לא יכולה לבחור רק אחד.‬
‫בסדר. סופרים אהובים.‬
‫קארסון מקאלרס, יודורה ולטי,‬
‫הרפר לי, ג'יין אוסטן, ברור.‬
‫- שרלוט ברונטה. - אין גברים.‬
‫מארק טוויין. אתה?‬
‫טוב, שייקספיר.‬
‫דיקנס, מארק טוויין,‬
‫קן קיזי, ויליאם סטיירון, טרומן קפוטה.‬
‫אין נשים.‬
‫גרייס מטאליוס, ז'קלין סוזן.‬
‫ברור.‬
‫בעצם אני רוצה לקחת את הקורס על סופרות במאה ה-19.‬
‫נדמה לי ששם המרצה הוא בלדסו?‬
‫- שמעתי שהוא מדהים. - פרנק בלדסו?‬
‫הוא הדוד שלי.‬
‫- ברצינות? - כן.‬
‫אכפת לך להציג אותי בפניו?‬
‫כלומר, מתישהו.‬
‫אני חושב שאת ואני נבלה הרבה זמן יחד.‬
‫אני מקווה.‬
‫את בסדר?‬
‫כן, אני רק...‬
‫אף פעם לא...‬
‫- אבל אני רוצה. אני רק... - לא.‬
‫לא, אנחנו צריכים לחכות.‬
‫לא, זה...‬
‫- זה בסדר. אני רק... - לא, לא.‬
‫אני לא רוצה להרוס דברים‬
‫אם אתקדם מהר מדי.‬
‫אני מחבב אותך יותר מדי.‬
‫אבל נוכל להמשיך להתמזמז.‬
‫בסדר.‬
‫פרנק בלדסו מרצה מן המניין‬
‫יבוא.‬
‫אני כבר מתפנה אליכם.‬
‫ו... כן.‬
‫- בת'. - הי.‬
‫התכוונתי להתקשר אלייך. הייתי עמוס בעבודה.‬
‫מה שלומך?‬
‫איך את מסתגלת למכללה?‬
‫- לניו יורק? - אני מתה על זה.‬
‫זה החבר שלי, ברוס.‬
‫בסדר.‬
‫עונג להכיר אותך, אדוני. שמעתי שבחים על הקורס שלך.‬
‫נעים להכיר אותך.‬
‫לרוע המזל תפסתם אותי בזמן גרוע.‬
‫אני צריך להדפיס מבחן ולהכין עותקים לפני 15:00, כך ש...‬
‫בסדר.‬
‫אבל אתקשר אלייך, אני מבטיח.‬
‫בטח.‬
‫הייתי צריכה להתקשר אליו קודם.‬
‫היי, פרנק.‬
‫- באיזו שעה מתחילה המסיבה שלך הערב? - בסביבות 20:00.‬
‫- שאביא אורח? - לא.‬
‫- מוטב לך. - בסדר.‬
‫נתראה שם.‬
‫לא.‬
‫שלום.‬
‫- מי אתם? - הי.‬
‫הי.‬
‫אני בת' בלדסו, האחיינית של פרנק.‬
‫האחיינית של פרנק?‬
‫אלוהים אדירים, בת'.‬
‫היי.‬
‫נעים להכיר אותך. אלוהים אדירים.‬
‫שמי וולי. נעים להכיר.‬
‫התחננתי בפני פרנק שיערוך בינינו היכרות.‬
‫הי, אני ברוס.‬
‫אלוהים.‬
‫אני רק לא בטוח למה הוא לא אמר לי שאת מגיעה.‬
‫כי הוא לא יודע.‬
‫הוא לא יודע?‬
‫חשבתי שהוא רצה להפתיע אותי.‬
‫טוב, זה עומד להיות מלהיב מאוד.‬
‫אני נלהב. בואו תיכנסו, בבקשה.‬
‫תסגור את הדלת אחריך.‬
‫הי, אל תעשנו כאן. זה לא חוקי.‬
‫- לא בא לי ללכת לכלא. - למה לא? זאת מסיבה.‬
‫שתוק.‬
‫אז מאיפה אתה מכיר את דוד פרנק?‬
‫הוא השותף שלי לדירה. למה?‬
‫חשבתי שהוא גר עם שרלוט.‬
‫כן. כולנו חיים יחד‬
‫כי זאת דירה גדולה ושכר הדירה יקר מאוד.‬
‫אגיד לכם משהו, אלך למצוא אותו,‬
‫ואתם תישארו פה.‬
‫אל תזוזו.‬
‫אני רציני, בת'. אל תזוזו.‬
‫- בסדר. - בסדר? תראו את החיוך הזה.‬
‫אלך למצוא את האלכוהול.‬
‫מה את רוצה?‬
‫תפתיע אותי.‬
‫היי, פרנק.‬
‫ברצינות?‬
‫זה מה שאת עושה? סקס בבתים של אנשים אחרים?‬
‫אנחנו לא עושות סקס.‬
‫בסדר.‬
‫דרך אגב, האחיינית של פרנק כאן‬
‫וייתכן שתצטרכי להיות חברה זנזונת. שוב.‬
‫אני לא מאמינה שאתה עדיין מבואס עליי על שפגשתי את המשפחה של פרנק.‬
‫אף פעם אל תעמידי פנים שאלה הבישולים שלך, שרלוט.‬
‫אני רציני.‬
‫בסדר, תמשיכי.‬
‫אני מצטערת. רק...‬
‫את רוצה משקה?‬
‫בטח. אקח מרטיני.‬
‫- ג'ין או וודקה? - וודקה.‬
‫- זית? - בטח, למה לא?‬
‫אני אוהבת את השיער שלך.‬
‫תודה. אני אוהבת את שלך.‬
‫- תיהני. - תודה.‬
‫לעזאזל עם אגניו. זה ניקסון שצריך ללכת.‬
‫הוא נחש כזה.‬
‫הוא ימצא דרך להישאר בשלטון.‬
‫אני לא יודע, ברנרד.‬
‫יש לי יותר אמון ממך במערכת.‬
‫זה לא קשה, כי לי אין שום אמון.‬
‫מי אתה?‬
‫ברוס.‬
‫- ברוס. - הי.‬
‫הי.‬
‫ברנרד.‬
‫- מה אתה... - באתי עם בת'.‬
‫- בת' כאן? - אל תדאג, פרנק.‬
‫אנחנו יותר בעניינים ממה שאתה חושב.‬
‫נראה לי שאלך לקחת משקה נוסף.‬
‫בת' בחורה מתוקה.‬
‫כן, היא בחורה מתוקה מאוד.‬
‫אני לא בטוח מאיפה היא קיבלה את הרעיון שאני החבר שלה.‬
‫לא עשינו סקס.‬
‫וזה לא כאילו שאי פעם נעשה.‬
‫היא לא ממש הטיפוס שלי.‬
‫אתה באמת חושב שאסכן את העבודה שלי,‬
‫את היחסים שלי, את כל חיי,‬
‫רק בשביל סקס איתך?‬
‫מי צריך לדעת?‬
‫חשבת שאף פעם לא עשיתי סקס עם בחור צעיר ויפה, ברוס?‬
‫לעזאזל, הייתי בחור צעיר ויפה.‬
‫אתה עדיין.‬
‫ברצינות. שכח מזה.‬
‫המציצות שלי הן כמו שירה.‬
‫איך?‬
‫איך מציצה היא כמו שירה, ברוס?‬
‫היא מתחרזת? יש לה משקל?‬
‫היא משתמשת באיכויות אסתטיות בנוסף על,‬
‫או במקום, התוכן הרעיוני או הסמנטי?‬
‫נכשלת.‬
‫לא רגיל לא להשיג מה שאתה רוצה,‬
‫נכון, ברוס?‬
‫ברצינות?‬
‫ברצינות. תסתלק מפה.‬
‫קדימה. תסתלק מפה. קדימה!‬
‫- איפה אתה היית? - שתית מספיק.‬
‫לא, זה מרטיני.‬
‫תקשיבי, בת'. אני צריך ללכת. הדוד שלך התחרפן עליי לגמרי.‬
‫- נדמה לי שהוא מסטול. - מגראס?‬
‫אלוהים יודע מה הוא יספר לך. תתקשרי אליי.‬
‫- זה בסדר, בת'. - מה אמרת לברוס?‬
‫בואי נלך לשתות כוס קפה.‬
‫לא, לא על השטיח. קדימה.‬
‫זהו. כן.‬
‫תרגישי טוב הרבה יותר אחרי זה. תאמיני לי.‬
‫הי, פרנק, חיפשתי אותך בכל מקום.‬
‫להזהיר אותך שהיא כאן.‬
‫אוי, בת'.‬
‫- היא בסדר. - מה קרה?‬
‫מסכנה אחת.‬
‫אז איפה היית?‬
‫- במדרגות החירום. - עם?‬
‫- ברנרד. - ברנרד, הסטלן?‬
‫אפשר לא בפניה?‬
‫אל תדאג בנוגע לזה. היא לא תזכור שום דבר מזה. הינה.‬
‫עישנת גראס?‬
‫כן. זאת מסיבה.‬
‫כן, ואתה פיכח.‬
‫ומריחואנה היא לא אלכוהול.‬
‫לא, אבל היא לא חוקית,‬
‫ואתה מעשן אותה בחוץ במקום שכולם יכולים להריח אותה.‬
‫הוא פלרטט איתך?‬
‫הוא מודחק מדי מכדי לעשות דבר כזה.‬
‫אבל החבר שלה פלרטט.‬
‫החסילון ההוא? לא אהבתי אותו מהרגע שראיתי אותו.‬
‫ברוס אמר שהתחרפנת. למה התחרפנת?‬
‫בת', את יודעת מה...‬
‫בסדר, את יודעת מה הפירוש של להיות גיי?‬
‫טוב...‬
‫אני גיי.‬
‫וגם וולי.‬
‫אנחנו חיים יחד. כבר עשר שנים.‬
‫והסיבה שהתחרפנתי היא‬
‫כי ברוס ניסה, באופן מגושם למדי, לפתות אותי,‬
‫ולא היה מוכן לקבל "לא" כתשובה.‬
‫אז אני מקווה שאת לא מחבבת אותו יותר מדי,‬
‫כי עושה רושם שהוא קצת...‬
‫- גיי. - לא שווה את זה.‬
‫לא, קדימה.‬
‫למרבה המזל, את לא צריכה לחשוב על כל זה כרגע.‬
‫את צריכה רק לאבד את ההכרה בחדר האורחים.‬
‫אנקה את זה אחר כך.‬
‫אל תדאג. אני אעשה את זה.‬
‫גריניץ'‬
‫יצאת מהארון בפני בת' הערב.‬
‫אני יודע.‬
‫לא ציפיתי שזה יקרה.‬
‫זה הדליק אותי.‬
‫גם כן לא צפוי.‬
‫יש קפה על השולחן, שני אספירין וכוס מים גדולה.‬
‫כדאי שתשתי את זה.‬
‫בבקשה תגידי לי שאת אוכלת בייקון.‬
‫יופי, כי וולי שונא אפילו את הריח שלו.‬
‫אבל אני בחור דרומי טוב, ואני מת על בייקון.‬
‫אז את מרגישה אחרת בנוגע אליי?‬
‫לא נראה לי.‬
‫אף פעם לא הכרתי לפני כן מישהו גיי.‬
‫ברור שכן.‬
‫פשוט לא היית מודעת לזה.‬
‫המנצח של המקהלה בכנסייה הבפטיסטית הראשונה.‬
‫מר דיקרסון?‬
‫- אבל הוא כל כך... - מה?‬
‫דתי.‬
‫בת'...‬
‫אעריך את זה אם לא תספרי לאף אחד במשפחה עליי.‬
‫ברור. בטח.‬
‫אנחנו עכשיו מעולמות שונים כל כך, זה לא באמת...‬
‫ישנה כלום?‬
‫אתה ממילא לא נפגש איתם, פרנק.‬
‫היי, בת'. איך את מרגישה?‬
‫מתי אתה ראית בפעם האחרונה את המשפחה שלך?‬
‫נדמה לי שבאוגוסט בשנה שעברה.‬
‫בוקר טוב, ברברה סטיינוויק.‬
‫אני נוסע לשם לפחות פעם בשנתיים, אתה יודע את זה.‬
‫הוא מראה להם תמונות של רעיה מזויפת‬
‫שגם אותה שרלוט מגלמת, דרך אגב.‬
‫- אתה רוצה ביצים? - כן, בבקשה.‬
‫לו סיפרתי להם שאני עם גבר, זה היה ממיט עליהם קלון.‬
‫למה נדמה לך שעל המשפחה שלי לא?‬
‫לאמריקנים לא אכפת מכבוד, פרנק.‬
‫הלוואי שהייתי חושב שמשפחתי תתגבר על זה, אבל אני לא.‬
‫אני חושב שהמשפחה שלך‬
‫- תקבל את זה בסופו של דבר. - בבקשה.‬
‫- טוב, אתה לא מכיר את המשפחה שלי. - תודה.‬
‫לא, אבל אתה הגעת מהם, אז כמה גרועים הם יכולים להיות?‬
‫מה עם זה?‬
‫מה אם תספר למשפחתך ואז אני אספר לשלי.‬
‫אתה מתבדח? בערב הסעודית?‬
‫הם יערפו לי את הראש.‬
‫הבייקון שלכם מריח כמו מוות.‬
‫- מוות מענג. - והמוזיקה הזאת.‬
‫נו, באמת, וולי.‬
‫בבקשה?‬
‫לא, לא.‬
‫אוי, לא.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫זה הטלפון שלך.‬
‫עכשיו...‬
‫פגשת את ברברה סטיינוויק?‬
‫- הלו? - היא לא חמודה?‬
‫- היי, אימא. - היא הכי חמודה שיש.‬
‫פרנק, אבא נפטר.‬
‫מה?‬
‫איך?‬
‫התקף לב. באופן פתאומי.‬
‫בסדר.‬
‫אימא...‬
‫- אחותך כאן, אכפת לך להמתין? - לא, אני בסדר.‬
‫תמתין.‬
‫גריניץ'‬
‫באיזו שעה הוא נוחת בגרינוויל?‬
‫- טוב, אימא. אני מבטיחה. - זו הטיסה האחרונה של היום?‬
‫- גם אני אוהבת אותך. ביי. - איסטרן 235.‬
‫בסדר.‬
‫היא לא רוצה שאטוס.‬
‫היא מפחדת מזה. היא נעשית היסטרית.‬
‫זאת לא היא שטסה.‬
‫היא הכריחה אותי להבטיח שאסע ברכבת.‬
‫תוכלו לנסוע במכונית.‬
‫תוכלי להמתין רגע?‬
‫זה מהיר יותר ויאפשר לכם להכיר זה את זה.‬
‫אשמח.‬
‫כן.‬
‫אתה ברצינות חושב לא לנסוע?‬
‫פרנק, אל תשבור את הלב של אימא שלך.‬
‫- אתה חייב לנסוע. - אתה חייב להישאר מחוץ לזה.‬
‫לא תוכל לברוח מזה כל חייך.‬
‫בבקשה, דוד פרנק?‬
‫לעזאזל.‬
‫בסדר, אני מצטער, חל שינוי בתוכניות.‬
‫נוכל לנהוג בתורות.‬
‫לא, וולי, אתה לא בא.‬
‫אתה מרחיק אותי שוב.‬
‫- בדיוק כשאתה הכי זקוק לי. - לא הייתי בלוויה של אבא שלך.‬
‫לא רציתי שתבוא ללוויה של אבא שלי.‬
‫כן, ואני כיבדתי את רצונך ולא ניסיתי לשכנע אותך לתת לי לבוא.‬
‫- זה לא אותו הדבר. - יש לי שאלה.‬
‫אתה הגבר הכי טיפש שקיים?‬
‫בבירור. תראה עם מי אני.‬
‫תראה, אתה זקוק לי בשביל זה.‬
‫אתה יודע את זה.‬
‫וולי, אני מעריך את זה שאתה רוצה לתמוך בי, באמת.‬
‫אבל ברצינות,‬
‫יהיה לי קשה בהרבה אם תבוא.‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫אשטוף את הכלים.‬
‫מוזר כל כך.‬
‫לא אראה את אבא מאק יותר לעולם.‬
‫לא הכרת לפני כן אף אחד שמת?‬
‫היה בחור בתיכון שנהרג בתאונת דרכים.‬
‫אבל לא הכרתי אותו היטב.‬
‫ילדים אחרים שאף פעם לא דיברו איתו כשהוא היה חי‬
‫התחילו להתנהג כאילו שהוא היה החבר הכי טוב שלהם,‬
‫כדי שהם יוכלו לבכות ואנשים ירחמו עליהם.‬
‫אנשים הם אידיוטים.‬
‫- אני יודעת, נכון? - כן.‬
‫מה וולי עושה?‬
‫הוא מהנדס תעופה.‬
‫איפה פגשת אותו?‬
‫ברכבת התחתית.‬
‫קראתי את "שבעת עמודי החוכמה" של טי-אי לורנס.‬
‫הוא שאל אותי למה.‬
‫אמרתי לו שבדיוק ראיתי את הסרט "לורנס איש ערב",‬
‫והוא אמר, "אני מערב".‬
‫ו...‬
‫אני לא יודע, התחלנו לדבר.‬
‫בסדר.‬
‫הוא הציל את חיי.‬
‫מה איתך?‬
‫חברים?‬
‫מלבד האידיוט, ברוס?‬
‫לא, אני עדיין בתולה.‬
‫לא כי אני רוצה להיות.‬
‫אף אחד מהבחורים שהכרתי לא נראה שווה את המאמץ.‬
‫כמעט שעשיתי את זה עם ברוס, אבל הוא אמר...‬
‫הוא אמר מה? שזה מהר מדי?‬
‫שהוא לא רוצה להרוס את הידידות?‬
‫משהו כזה?‬
‫אתה חושב שזה משום שהוא גיי?‬
‫אני חושב ש-99 אחוזים מהבחורים הסטרייטים היו ממשיכים עם זה.‬
‫חשבתי שזו אשמתי.‬
‫בחורים כמו ברוס תמיד גורמים לך לחשוב שזאת אשמתך.‬
‫איזה דביל.‬
‫זה עדין מדי בשבילו.‬
‫הוא בן זונה.‬
‫את מסוגלת לקרוא לו בן זונה, נכון?‬
‫- איזה בן זונה. - הינה.‬
‫- איזה בן זונה מזדיין. - הינה.‬
‫"תראו את הקומקום הגדול ביותר בעולם."‬
‫או "האמבטיה החיצונית של ג'ורג' וושינגטון".‬
‫מה זה "החור המסתורי"?‬
‫מה?‬
‫"תראו את החור המסתורי הלא ייאמן".‬
‫לא נראה לי שאנחנו צריכים להגיע לשם.‬
‫תמיד ידעת שאתה גיי?‬
‫תמיד ידעתי שאני שונה.‬
‫מההתחלה.‬
‫אבל הייתי בטוח בזה כשהגעתי לגיל ההתבגרות.‬
‫את צריכה להבין שלא דיברו על זה אז‬
‫כמו שמדברים היום.‬
‫חשבתי שאין מישהו נוסף כמוני.‬
‫לעזאזל, אני מרגישה ככה.‬
‫מה איתך?‬
‫נדלקת פעם על בחורה?‬
‫מה?‬
‫אני לא... לא באמת.‬
‫פעם אחת התאמנתי בהתמזמזות‬
‫עם בקי אלר במסיבת פיג'מות,‬
‫אבל העמדתי פנים שהיא בחור.‬
‫ואיך זה היה?‬
‫מביך.‬
‫מתי הייתה הפעם הראשונה שאתה...‬
‫הייתי בן 16.‬
‫עם מי זה היה?‬
‫סתם נער מבית הספר. גברתי? חשבון בבקשה.‬
‫קדימה, סם.‬
‫סם.‬
‫יש אנדרטה בבית קברות בפרקסבורג שבוכה.‬
‫מה?‬
‫היא כנראה מגשימה משאלות.‬
‫מה הבעיה?‬
‫תישארי כאן.‬
‫שלום?‬
‫וולי?‬
‫היי.‬
‫מה לעזאזל אתה עושה פה, וולי? הפחדת אותי למוות.‬
‫שכחת את סכין הגילוח שלך. ואת העניבה האהובה עליך.‬
‫שכרת מכונית רק כדי להביא לי סכין גילוח ועניבה?‬
‫היא אופנתית, לא?‬
‫- תראה, זו מכונית עם גג נפתח. - הסכמת להישאר בבית.‬
‫פשוט תודה שאתה שמח שאני כאן.‬
‫- אלוהים. - נו, באמת.‬
‫ותפסיק להתנהג כאילו שזה שאבא שלך מת זה לא סיפור גדול.‬
‫- ברור שכן, וולי. - זה יכול להיגמר כדבר חיובי.‬
‫- אתה צריך להיות חלק מהמשפחה שלך. - אני לא רוצה להיות חלק.‬
‫- זיבולים, ואתה יודע את זה. - וולי?‬
‫תחזרי למכונית.‬
‫אל תדבר אליה ככה. היא לא הילדה שלך. בת', תישארי.‬
‫תישארי.‬
‫תראה, אני פשוט רוצה לעזור בכל דרך שאולי תזדקק לה.‬
‫ואתה יודע שתזדקק.‬
‫אתה תמכת בי כשאני הזדקקתי.‬
‫אתה לא יכול לפגוש אותם, וולי.‬
‫בסדר, לא אפגוש אותם.‬
‫אסור לך לבוא ללוויה.‬
‫אבל אתה תוכל לבוא אליי. מתי שתזדקק לזה.‬
‫בסך הכול, שני חדרים במחיר 14 דולר לחדר.‬
‫לא נראה לי שנזדקק לשני חדרים.‬
‫נוכל להסתדר עם אחד, אם יש לך מיטה מתקפלת.‬
‫מה היחסים?‬
‫היחסים בין שניכם לבין הבחורה הצעירה שם.‬
‫היא אחייניתי.‬
‫אני האחיין שלו.‬
‫אני חוששת שהגברת הצעירה תצטרך לשהות בחדר משלה.‬
‫כן, זה הגיוני.‬
‫בסדר. כן.‬
‫נהגתי לדמיין דרכים שונות שבהן אבא שלי ימות.‬
‫ומובן שחשתי אשמה עצומה בגלל זה.‬
‫אתם הווספים אוהבים את האשמה שלכם.‬
‫למעשה זה לא נכון. אני שונא אותה.‬
‫אתה יודע שאין לך על מה להרגיש אשמה.‬
‫אני יודע את זה שכלית.‬
‫רק תשתדל שלא תאגור הכול בפנים‬
‫ותתפוצץ אחר כך.‬
‫ככל הנראה עליי.‬
‫אתה נראה כאילו שיצאת מסרט תנ"כי משנות ה-50.‬
‫כן? באמת?‬
‫ברוך תהיה, שמואל.‬
‫הינה הוא, דוד.‬
‫זה הוא.‬
‫היי, בת'.‬
‫את רוצה לנסוע איתי?‬
‫זה בסדר מצידך?‬
‫ברור שזה בסדר. למה שזה לא יהיה בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫הוא במצב רוח רע היום.‬
‫ביי.‬
‫אז, בת'.‬
‫תעני לי על שאלה אחת.‬
‫למה הדוד שלך מוזר כל כך?‬
‫- מה מוזר בו? - מה מוזר בו?‬
‫הוא האיש הכי מוזר שראיתי בכל חיי.‬
‫הוא נראה לי רגיל למדי.‬
‫באמת?‬
‫הוא מאופק כל כך, בת'. כמו פרד.‬
‫יש חיץ בינו לבין שאר העולם.‬
‫את מבינה למה אני מתכוון?‬
‫לא באמת. אני לא מכירה אותו טוב כל כך.‬
‫- אבל תמיד חיבבתי אותו. - אוי, אלוהים.‬
‫את בדיוק כמוהו.‬
‫זה בטח תורשתי.‬
‫אתם נחמדים כל כך כל הזמן.‬
‫אתם לא מתעייפים להיות נחמדים כל הזמן?‬
‫אני יודע שאבא של פרנק הוא השטן ואימא שלו קדושה.‬
‫מסתבר שאחותו יודעת עליי.‬
‫באמת?‬
‫זו דודתי ניבה. היא ממש נחמדה.‬
‫בת', אני לא מתעניין בנחמדות.‬
‫נחמדות תמיד מסתירה משהו.‬
‫מה שמוסתר זה מה שמעניין אותי.‬
‫מה עם אחיו? איך הוא?‬
‫טוב, אחיו הוא אבא שלי.‬
‫והוא לא נחמד לפעמים.‬
‫- איך הוא לא נחמד? - הוא אומר דברים נבזיים.‬
‫מה למשל?‬
‫למשל, שאני חכמולוגית קטנה‬
‫או, "אף גבר לא אוהב חכמולוגיות."‬
‫כן. הוא צודק בנוגע לזה.‬
‫רוב הגברים לא.‬
‫נראה לי שאחבב את אבא שלך.‬
‫באמת.‬
‫מה עם המשפחה שלך?‬
‫- הם נחמדים מאוד. - בטח.‬
‫הם מטורפים.‬
‫אימא שלי חכמולוגית, ובאמת אבא שלי לא אהב את זה.‬
‫אבל יש לה כל כך הרבה אהבה.‬
‫היא הלב שלי.‬
‫מה ל...‬
‫נו, באמת!‬
‫מה עשית למכונית?‬
‫אדמ'ס‬
‫טוב, כמה זמן זה ייקח?‬
‫ממיר המומנט החדש שלך יגיע מגרינסבורג.‬
‫אוכל להתקין לך אותו הכי מוקדם ביום שני.‬
‫- זאת לא אופציה. - אני לא יכול לחשוב על משהו אחר.‬
‫תשאיר אותה פה. תאסוף אותה בדרך חזרה לניו יורק.‬
‫ג'יי-בי לא אוהב לעשות את זה,‬
‫אבל אני אגיד "כן".‬
‫כי אם תחזרו כולכם,‬
‫אראה את הגברת הקטנה והיפה שוב.‬
‫אני סתם מתבדח איתה.‬
‫לא אכפת לכם, נכון?‬
‫אתה לא צריך את הרשות של הגברים האלה בשביל להתבדח איתי.‬
‫אתה צריך את רשותי.‬
‫ולעולם לא אתן לך אותה,‬
‫כי אתה יומרני וחסר נימוס‬
‫וכנראה טיפש עוד יותר מאיך שאתה נראה.‬
‫ואתה נראה טיפש למדי.‬
‫גרמת לי לרחם על הבחור.‬
‫מגעיל.‬
‫תסתכלי על זה מנקודת הראות שלו, בת'.‬
‫את בחורה יפה, עם איפור נחמד ובגדים יפים.‬
‫זאת אשמתי שהוא שרץ?‬
‫תצטרכי לסלוח לוולי, בת'. בארץ שממנה הוא מגיע‬
‫הם אוהבים לעטוף נשים בסדינים ולנעול אותן‬
‫- כי הן פשוט מסוכנות מדי. - בגלל זה עזבתי.‬
‫זה וההוצאה להורג של הומוסקסואלים.‬
‫ברצינות?‬
‫כן.‬
‫עריפת ראשים, תלייה.‬
‫ולפעמים אלה רק נערים מתבגרים.‬
‫ידעתי שלא אוכל למצוא אהבה אם אשאר שם.‬
‫לו נשארתי שם, יכולתי למות בגלל זה, ולא רציתי שחיי יהיו ככה.‬
‫אכלו גלידה‬
‫היי.‬
‫אתה יודע שהוא לא יכול לפגוע בך יותר.‬
‫זה לא הוא.‬
‫זה סם.‬
‫בוא. נאכל גלידה.‬
‫אני בסדר.‬
‫אבא שלי נהג לקחת אותנו לאכול גלידה בכל יום שבת.‬
‫אפילו אם התנהגנו לא יפה.‬
‫מה הטעם האהוב עליך?‬
‫מי ורדים עם שבבי קרם.‬
‫זה טעים מאוד.‬
‫נשמע כמו סבון.‬
‫- זה לא. - זה כן.‬
‫גלידה ערבית שונה מאוד. היא סמיכה וצמיגה יותר.‬
‫זה בגלל המסטיק...‬
‫הגענו.‬
‫"ברוכים הבאים לקריקוויל".‬
‫איפה הנחל?‬
‫אתה במקרה קרוב של מאק בלדסו הזקן שבדיוק מת?‬
‫אני הבן שלו.‬
‫מייק?‬
‫אתה בכלל לא דומה לעצמך יותר.‬
‫אני פרנק. המבוגר.‬
‫אתה זה שהסתלק לניו יורק.‬
‫בדיוק.‬
‫הנה המפתחות שלך.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫תודה.‬
‫תחכה עשר דקות לפני שתיכנס להירשם.‬
‫- כן, אני מכיר את הנוהל. - לא, וולי.‬
‫עשר דקות, אני רציני. זה שונה פה.‬
‫בסדר, מתוק.‬
‫הזקן הנפוח הזה יקרא למשטרה. יכניסו אותנו לכלא.‬
‫אני חייב להתכונן לגשת לבית הלוויות.‬
‫חשבתי שאנחנו נוסעים לבית הלוויות.‬
‫ייקח לי שתי שניות.‬
‫את רוצה אחד?‬
‫לא. תודה.‬
‫אל תספרי לוולי שאני שותה.‬
‫בטי.‬
‫- אוי, בטי. - בת'.‬
‫נכון.‬
‫- דאגתי כל כך ששניכם הייתם מעורבים ב... - היי, קיטי.‬
‫חשבתי שהייתה לכם תאונה, ושאתם שוכבים מתים באיזו תעלה איפשהו.‬
‫תודה שהסעת אותה. לא יכולתי שהיא תעלה על מטוס.‬
‫הבן של הדודן של האבא החורג שלי מת בהתרסקות מטוס.‬
‫- אתה אולי זוכר את זה. - הבנתי.‬
‫זה קורה לאנשים אמיתיים.‬
‫- אני... - בסדר. אני מצטערת על אבא שלך.‬
‫אימא.‬
‫- פרנק. - אוי, אימא.‬
‫- אני מצטער כל כך. - באופן פתאומי, אתה מבין.‬
‫הוא פשוט צנח ומת מול עיניי, כשהוא נכנס למכונית.‬
‫התכוונו לנסוע לסופרמרקט.‬
‫זה בסדר.‬
‫אוי, פרנק. פרנקי.‬
‫הוא אהב אותך.‬
‫לא, הוא אהב אותך. באמת. הוא אהב אותך.‬
‫אתה רוצה לראות אותו?‬
‫- כן. - הוא נראה ממש טוב.‬
‫היי, אח גדול.‬
‫היי, מייק.‬
‫הוא היה החבר הכי טוב שיהיה לי אי פעם.‬
‫באמת?‬
‫כן.‬
‫ביקשתי ממנו להיות השושבין שלי בחתונה רק כי פחדתי לא לבקש ממנו.‬
‫אחרי החזרה של ארוחת הערב השתכרנו.‬
‫ולעזאזל, הוא היה כמו אדם אחר לגמרי.‬
‫הוא היה מצחיק.‬
‫סיפר לי איך הוא מרגיש שהוא לא טוב מספיק בשביל אימא.‬
‫הוא סיפר לי איך שהוא חושב שקיטי לא טובה מספיק בשבילי.‬
‫והוא טעה בזה.‬
‫שנינו היינו עם הנגאובר בחתונה. שמת לב?‬
‫חשבתי רק שאתה נראה עצבני.‬
‫כן.‬
‫רעדתי כמו כלב זקן שמנסה לחרבן גלעין של אפרסק.‬
‫אתה יודע, נהגתי לפה פעם בשבוע‬
‫במשך יותר מ-20 שנה‬
‫רק כדי לאכול ארוחת בוקר עם אבא.‬
‫הוא היה שואל אם שמעתי ממך.‬
‫ברור שלא שמעתי.‬
‫אבל גם אני לא שמרתי איתך על קשר כל כך.‬
‫- מייק, זה... - חכה.‬
‫ועל זה...‬
‫אני מצטער.‬
‫אתה לא צריך להצטער. זה בסדר.‬
‫הלו?‬
‫אימא?‬
‫ואליד?‬
‫עכשיו 4:00 בבוקר. מה קרה, ואליד?‬
‫לא קרה כלום, אני נשבע.‬
‫אני פשוט מתגעגע אלייך מאוד.‬
‫השתגעת?‬
‫אתה יודע איך הפחדת אותי, טלפון בשעה כזו?‬
‫אני נשבע שלא קרה כלום.‬
‫הלוואי שהייתי שם איתך.‬
‫אלוהים, עכשיו הקנרית התעוררה.‬
‫זה פשוט לא הגיוני.‬
‫בטי רוצה להישאר במלונית לבדה‬
‫במקום לישון בבית במיטה שלה.‬
‫שמי בת' ואני לא לבד.‬
‫דוד פרנק שוהה שם גם. וגם וולי.‬
‫מי זה וולי?‬
‫הוא בחור שפגשנו.‬
‫אני ודוד פרנק. גם הוא שוהה במלונית.‬
‫טוב, זה לא נשמע בסדר.‬
‫לא, גברתי. זה נשמע יותר ויותר גרוע.‬
‫בת כמה את, בטי?‬
‫בת 18, ושמי בת'.‬
‫בת 18 ואת רוצה לשהות לבדך במלונית?‬
‫את לא דואגת למוניטין שלך?‬
‫המוניטין שלי? עם מי?‬
‫לגברים אכפת מדברים כאלה.‬
‫תסמכי עליי. אני יודעת מניסיון.‬
‫כבר כמעט 21:00. כדאי שנחזור.‬
‫פרנק, אני לא מבינה למה בטי...‬
‫בת' צריכה לשהות במלונית‬
‫כשהיא יכולה לישון בבית במיטה שלה. זה בזבוז כסף.‬
‫טוב, אני לא בטוח שזו ההחלטה שלך, קיטי,‬
‫כי בת' בוגרת עכשיו והיא זו שמחליטה בעצמה.‬
‫זו רק הפעם השנייה שלי במלונית, אימא.‬
‫זה כיף.‬
‫טוב, אני מקווה שהיא לפחות נקייה.‬
‫פרנק, מי זה וולי?‬
‫סיפרתי להם על האיש שפגשנו במלונית.‬
‫עם הקרוון?‬
‫- זה עם הכלב? - כן.‬
‫הם מטיילים ברחבי אמריקה.‬
‫הוא חמוד כזה, אימא.‬
‫הכלב הכי פיקח שפגשתי.‬
‫את צריכה להיזהר עם כלבים זרים. הם עלולים לנשוך אותך.‬
‫הוא עיוור.‬
‫הכלב, לא הנהג.‬
‫מתי נפגוש את אשתך קרלוטה?‬
‫עברו כבר כמעט שנתיים. זה יקרה אי פעם?‬
‫אני מבטיח שזה יקרה מתישהו. אינשאללה.‬
‫אבא שלך היה להוט לראות אותך נשוי ועם ילדים.‬
‫אלוהים, איך שאני מתגעגעת אליו, ואליד.‬
‫גם אני מתגעגע אליו, אימא.‬
‫אני חושב עליו בכל יום.‬
‫אני מצטער, אימא, אני חייב לנתק עכשיו.‬
‫למה? עכשיו אנחנו כבר ערים.‬
‫והקנרית לא מפסיקה לשיר לי מעל לראש.‬
‫אתקשר בקרוב. אני אוהב אותך.‬
‫לילה טוב.‬
‫גם אני אוהבת אותך, ואליד.‬
‫תנשק את אשתך בשבילי, מתוק. תגיד לה שאני אוהבת אותה, בסדר?‬
‫שלום, מותק. שלום.‬
‫פרנק?‬
‫פרנק.‬
‫אני מריח את האלכוהול.‬
‫אם אי פעם הייתה לי סיבה לשתות, זאת סיבה טובה.‬
‫- זיבולים. - תוכל אולי להפסיק?‬
‫אני לא יכול להתמודד עם זה, וולי. לא כרגע.‬
‫חכה שכל זה יעבור.‬
‫תוכל לעשות את זה בשבילי? תסתדר עם זה?‬
‫אני מסרב לעבור את זה שוב.‬
‫אני מסרב.‬
‫אהיה ער אם תרצה לדבר.‬
‫לילה טוב.‬
‫מאק בלדסו היה מסוג האנשים שכבר כמעט לא רואים יותר.‬
‫בעל מסור, אב אוהב.‬
‫אמריקני טוב, נוצרי טוב.‬
‫אדם שבשבילו המעשה הנכון לא היה בחירה.‬
‫זו הייתה חובתו.‬
‫זו הייתה חובתו ללמד את ילדיו את ההבדל בין טוב לרע.‬
‫ועכשיו זו חובתנו.‬
‫זו חובתנו לפסוע‬
‫באותו נתיב צדק כמו מאק.‬
‫אני לא רוצה שתיפגש עם הלסיטר הזה יותר.‬
‫אם אגלה שאתה נפגש איתו, אהרוג את שניכם.‬
‫אתה מהמר על נשמתך, בן,‬
‫חושף את עצמך למחלה הזאת.‬
‫אתה רוצה להיות חריג?‬
‫מתרומם?‬
‫זאת סטייה.‬
‫אלוהים בעצמו יפנה לך עורף‬
‫וישליך אותך לאגם האש.‬
‫זה מה שאלוהים ציפה ממאק.‬
‫וזה מה שאלוהים מצפה עכשיו מאיתנו.‬
‫הבה נתפלל.‬
‫אבינו שבשמיים,‬
‫יתקדש שמך.‬
‫תבוא מלכותך,‬
‫ייעשה רצונך,‬
‫כמו בשמיים כן בארץ.‬
‫את לחם חוקנו תן לנו היום וסלח לנו את חובותינו,‬
‫כאשר סלחנו גם אנחנו לחייבינו.‬
‫ואל תביאנו לידי ניסיון,‬
‫כי אם חלצנו מן הרע‬
‫כי לך הממלכה‬
‫והגבורה‬
‫והתפארת‬
‫לעולמי עולמים.‬
‫אמן.‬
‫כתבי הקודש‬
‫כולם שם מדברים כמו יאנקים?‬
‫לא כולם.‬
‫ראית אנשים מפורסמים בניו יורק?‬
‫כן, את טרומן קפוטה.‬
‫טרומן מי?‬
‫נדמה לי שראיתי את אימא של רודה מ"המופע של מרי טיילר מור".‬
‫אז מה איתך? איך החיים?‬
‫ברצינות, בת', מעולם לא הייתי מאושרת יותר.‬
‫- זה נהדר, מרשה. - כן.‬
‫אני אוהבת להיות אימא.‬
‫אוהבת להיות בהיריון. אוהבת את טרוויס יותר כל יום.‬
‫- הוא אבא ממש טוב. - רגע, טרוויס?‬
‫הוא לא רוצה שיקראו לו יותר טי דאב, עכשיו כשהוא בעל עסק.‬
‫כן.‬
‫אבל אנחנו עדיין עושים סקס כל הזמן.‬
‫הוא מחונן מאוד בתחום הזה.‬
‫זה נחמד.‬
‫מה הבעיה, קופיף? רוצה לנעול את הנעליים של אימא?‬
‫בוא הנה.‬
‫הוא אוהב לעשות את זה. אין לי מושג למה.‬
‫אז איך וולי?‬
‫הוא בסדר.‬
‫אני חושבת שהוא צריך להיות פה איתך.‬
‫הוא פה.‬
‫הוא במלונית.‬
‫אז לך להביא אותו.‬
‫את צוחקת?‬
‫אני רוצה לפגוש אותו. אחרי כל השנים האלה?‬
‫בלוויה של אבא?‬
‫"סלחו לי, רבותיי, יש לי הודעה."‬
‫פרנק, עכשיו 1973.‬
‫ואני יודעת שבו יהיה בסדר עם זה, וקיטי גם, כנראה.‬
‫טוב, מייק, זה סימן שאלה.‬
‫מה את אומרת.‬
‫רוצה אחד?‬
‫- לא, תודה. - בטוחה?‬
‫אני בטוחה.‬
‫זה רק לזה, אני נשבע.‬
‫- את רוצה שאשבע בשילוב זרתות? - שילוב זרתות.‬
‫באיזו מין אשכבה אין בר?‬
‫בזו שבעיירה הזאת.‬
‫אני פשוט מחכה שדודה בוץ' תשאל אותי,‬
‫"יש חדשות בגזרה הנשית?"‬
‫יש לה עכביש בשיער.‬
‫- מה? - כן.‬
‫חלקתי איתה מכונית לבית הקברות‬
‫והיה נדמה לי שאני רואה משהו זז שם.‬
‫הסתכלתי מקרוב וזה היה עכביש.‬
‫אמרת לה?‬
‫לא אמרת לה?‬
‫אני לא רוצה לפגוע ברגשותיה.‬
‫כלומר, אתה זוכר איך שהיא התחרפנה כשאמרתי לה‬
‫שהפאה שלה הפוכה, אחרי שהיא הייתה בכנסייה כל היום?‬
‫בגלל זה היא הפסיקה לחבוש פאות.‬
‫טוב...‬
‫תינוק שלי.‬
‫שלום לך, פרנק.‬
‫חיפשתי אותך.‬
‫דודה בוץ', את נראית טוב היום.‬
‫תגיד לי, חדשות בגזרה הנשית?‬
‫לא.‬
‫בן כמה אתה?‬
‫אתה כבר בגיל מתקדם.‬
‫אני בן 46.‬
‫אתה חייב להזדרז, בחור. עוד תסיים כמוני.‬
‫ברור, זה אחרת בשביל גברים.‬
‫היי, אתם צריכים להיכנס הביתה.‬
‫- יש איזו בעיה? - לא. עורך הדין פה.‬
‫אני מבין שזה תזמון לא שגרתי‬
‫ומקום יוצא דופן למדי לקריאת הצוואה,‬
‫אבל רציתי לוודא‬
‫שזה יקרה כשכל הילדים שלו עדיין כאן.‬
‫טוב.‬
‫"אני, פרנסיס מאקנזי בלדסו,‬
‫"בהיותי מיושב וצלול בדעתי,‬
‫"מצהיר בזאת שזו צוואתי האחרונה.‬
‫"ראשית, לרעייתי, אוולין קולדוול בלדסו,‬
‫אני מותיר את כל עיזבוני ונכסיי‬
‫"מלבד הסכומים שיצוינו להלן.‬
‫"לבני, מייקל ג'יימס בלדסו‬
‫"ולבתי ניבה מיי בלדסו-הנדרסון,‬
‫"אני מותיר סכום בסך 25,000 דולרים לכל אחד מהם.‬
‫"לאחותי, פלורנס ויויאן בלדסו,‬
‫אני מותיר סכום בסך 500 דולרים.‬
‫"לבני הבכור, פרנסיס מאקנזי בלדסו הבן,‬
‫"איני מותיר דבר מלבד תיעוב על הסטייה המזוהמת והבלתי טבעית‬
‫"שהוא עוסק בה עם גברים אחרים,‬
‫"ובושה שהוא נושא את שמי."‬
‫מה?‬
‫פרנק.‬
‫אני מצטערת כל כך, פרנק.‬
‫אני מצטערת כל כך.‬
‫פרנק, בבקשה, אל תלך.‬
‫בבקשה, אל תלך.‬
‫פרנק!‬
‫- הוא לעולם לא יחזור. - אלוהים.‬
‫איך החיים?‬
‫החיים דפוקים, בת'.‬
‫אני בת 22, אני עובדת במאפייה בסופרמרקט הדפוק,‬
‫ועדיין גרה בבית עם אבא ואימא.‬
‫אלוהים אדירים, לא תאמינו מה קרה כרגע.‬
‫אבא, אני צריכה לקחת את המכונית שלך.‬
‫אבא, זה מקרה חירום.‬
‫חכי, איזה מין מקרה חירום?‬
‫פשוט תן לי את המפתחות, לעזאזל.‬
‫פרנק.‬
‫דוד פרנק נמצא כאן?‬
‫- הוא לא באשכבה? - לא, הוא עזב.‬
‫כולם יודעים שהוא גיי. אבא מאק כתב את זה בצוואה.‬
‫אבל דוד פרנק נכנס למכונית ונסע משם.‬
‫- הוא היה שתוי? - אני חושבת שכן.‬
‫אלוהים אדירים. למה שהוא ינהג שתוי?‬
‫תישאר שם.‬
‫לעולם לא נוכל לעשות את זה שוב.‬
‫- פרנק... - עלינו להפסיק עכשיו.‬
‫אם נרצה איזה סיכוי להיות נורמליים ולא לגמור כמו סוטים.‬
‫אתה רוצה להיות מתרומם?‬
‫חריג?‬
‫אתה רוצה ללכת לגיהינום?‬
‫כי זאת מחלה.‬
‫ואלוהים שונא את זה.‬
‫לעולם אל תתקרב אליי...‬
‫או תדבר אליי שוב.‬
‫פרנק‬
‫לעולם לא אהיה נורמלי. אני סוטה. אני חריג.‬
‫סלח לי. סם.‬
‫- למה אתה חושב שהוא באגם? - כי אני יודע מה קרה שם, בת'.‬
‫אני יודע איך פרנק כשהוא משתכר.‬
‫צריך להיות פה שער מצד שמאל.‬
‫לעזאזל.‬
‫מכאן.‬
‫אולי הוא יצא לשחות?‬
‫הוא אף פעם לא מוריד אותה.‬
‫פרנק!‬
‫לעזאזל! לעזאזל!‬
‫למה את בחדר שלי?‬
‫פרנק?‬
‫- מטומטם אידיוט מזדיין כמוך. - מה?‬
‫אתה יודע מה עברתי בגללך?‬
‫רק יצאתי לשחות. לא מצאתי את המכונית שלי.‬
‫- אלוהים. - תתעורר, לעזאזל, פרנק.‬
‫- אתה לא היחיד שמשהו רע קרה לו. - שתוק!‬
‫- יש אנשים שאוהבים אותך. - כן, טוב, אנשים הם אידיוטים.‬
‫לעזאזל.‬
‫אוי, חתיכת בן זונה.‬
‫בסדר.‬
‫קדימה, תהרוס את עצמך.‬
‫- אותנו. - אותנו.‬
‫מה זה אותנו? אני שונא אותנו. אנחנו פריקים. לחיים.‬
‫- לך תזדיין! - דוד פרנק, לא!‬
‫- הוא רק מנסה לעזור לך! - תפסיק עם זה.‬
‫- לך תזדיין! - תפסיק עם זה!‬
‫- תסתלק! לך תזדיין! - תפסיק עם זה!‬
‫חתיכת בן זונה!‬
‫חתיכת מתרומם! נקבה שכמוך!‬
‫מתרומם!‬
‫פרנק, זה בסדר.‬
‫תפסיק!‬
‫וולי, אתה לא מתכוון ללכת אחריו?‬
‫לא היית מסוגל אפילו להגיד לי את זה בפרצוף, נכון?‬
‫פחדן.‬
‫סמואל ג'יי. לסיטר 14 במאי 1928 - 15 בנובמבר 1944‬
‫מה עשיתי?‬
‫אלוהים.‬
‫סם...‬
‫סלח לי.‬
‫סמואל.‬
‫סם.‬
‫פרנק.‬
‫אין לי משפחה.‬
‫יש לך אותי.‬
‫אני המשפחה שלך, ואתה שלי.‬
‫עד המוות.‬
‫אתה יודע את זה, אני יודע את זה ואלוהים יודע את זה.‬
‫וזה כל מה שחשוב.‬
‫אני מצטער.‬
‫אתה באמת צריך להצטער.‬
‫אימא הכריחה אותי להבטיח שאם אמצא אותך אביא אותך חזרה.‬
‫אני לא רוצה לראות אותם, בת'.‬
‫אז לפני שנים,‬
‫כשאמרת לי שאני צריכה להיות מה שאני רוצה להיות,‬
‫לא מה שאחרים רוצים שאהיה, אלה היו סתם זיבולים?‬
‫אתה יודע, השיחה הזאת שינתה את חיי.‬
‫עכשיו אני מגלה שאתה לא מסוגל להיות מי שאתה,‬
‫אלא אם כן כולם סביבך מסכימים עם זה.‬
‫חשבתי שתרצה...‬
‫אולי תרצה את זה בחזרה.‬
‫אתה רוצה ללכת לפגוש את המשפחה המזדיינת שלי?‬
‫אם תתקלח קודם.‬
‫פרנק, זה כמו הביוב של סרי לנקה. אלוהים.‬
‫היא לא ריסקה את המכונית.‬
‫מי הבחור הזה, לעזאזל?‬
‫היי, מייק.‬
‫פרנק.‬
‫יש לי שתי מילים בשבילך.‬
‫אין...‬
‫בעיה.‬
‫אתה אחי הגדול.‬
‫ולא משנה מה אתה, אין בעיה.‬
‫היי, מייק.‬
‫זה ואליד.‬
‫- היי, בנאדם. קרא לי וולי. - בסדר.‬
‫אין בעיה.‬
‫תודה, קיטי.‬
‫אני חייבת להגיד לך משהו.‬
‫זה גורם לי לחבב אותך אפילו יותר.‬
‫- כן? - כן.‬
‫הספר שלי גיי.‬
‫והוא הבן אדם הכי מצחיק בעולם.‬
‫אני באמת רוצה להכיר לך אותו.‬
‫- יש לנו כנראה הרבה במשותף. - כן.‬
‫וולי, זו גיסתי, קיטי.‬
‫אני אוהב את השם שלך.‬
‫אלוהים! אתה מריח טוב כל כך!‬
‫כולכם מריחים טוב?‬
‫כן.‬
‫בואו איתי. קדימה.‬
‫אני גאה בך כל כך.‬
‫וזה בטח וולי.‬
‫ניבה.‬
‫את בדיוק כמו שתיארתי לי אותך.‬
‫רציתי לפגוש אותך כבר כל כך הרבה זמן.‬
‫גם אני.‬
‫ברוך הבא.‬
‫זה בו. היי, בו.‬
‫פרנק.‬
‫- וולי, נכון? - בו.‬
‫תסלחו לי לרגע.‬
‫זה בסדר.‬
‫אתה יודע, כשהייתי ילדה קטנה בג'קסונבורו,‬
‫היה גבר בעיירה.‬
‫הוא היה מורה לריקוד.‬
‫הוא היה ספרדי או מקסיקני.‬
‫היה לו שם כמו קרלוס או אנטוניו,‬
‫אבל כולם כינו אותו "טיזי פרצל".‬
‫והוא היה בחור הפוך כמוך.‬
‫אתה לא היחיד.‬
‫שמעתי שיש המון כאלה בצ'ארלסטון כיום.‬
‫כולכם הולכים לגיהינום, אתה יודע.‬
‫דודה בוץ',‬
‫אני יודע‬
‫שזה הכי טוב שאת מסוגלת לו.‬
‫פרנק!‬
‫פרנק.‬
‫אתה המתנה יקרת הערך שלי מאלוהים,‬
‫ושום דבר...‬
‫שום דבר לא ישנה את זה.‬
‫זה בסדר.‬
‫אוי, מותק.‬
‫אבא שלך פחד מזה.‬
‫מאז ומתמיד.‬
‫אתה זוכר כמה שהוא שנא את הדוד רבא שלך, ג'ספר?‬
‫דוד ג'ספר?‬
‫הוא היה כזה.‬
‫חשבתי שבגלל זה גם אתה כזה.‬
‫אם להיות מתולתל זה משהו שעובר בתורשה, אז למה לא...‬
‫ידעת?‬
‫אימהות יודעות.‬
‫הו, ובכן.‬
‫מי זה?‬
‫בוא הנה.‬
‫אימא, זה וולי.‬
‫רציתי לפגוש אותך כבר כל כך הרבה זמן, גברת בלדסו, ו...‬
‫ואני משתתף בצערך.‬
‫תודה.‬
‫יש לו אותה כמות שיער על הפנים כמו על הראש, לא?‬
‫יש לי משהו בשבילך. מתנה קטנה מניו יורק.‬
‫כמה יפה.‬
‫טוב, נעים להכיר אותך, וולי.‬
‫נעים להכיר אותך, גברתי.‬
‫ובבקשה תקרא לי אימא.‬
‫אימא.‬
‫אתה צריך...‬
‫אתה צריך לשבת עכשיו.‬
‫מותק, לך, רוץ. החוצה.‬
‫אתה יכול לשבת עכשיו.‬
‫הוא אחי.‬
‫- אבל זה לא הופך את זה לבסדר. - זה לא רע.‬
‫טוב...‬
‫בכתבי הקודש כתוב שזה חטא.‬
‫בכתבי הקודש גם כתוב שזה בסדר להחזיק עבדים.‬
‫אז את לא מאמינה בכתבי הקודש יותר?‬
‫- מה שלומך? - טוב.‬
‫מה איתך?‬
‫מה שאני זוכרת בעיקר מהלוויה של סבא שלי מאק,‬
‫זה שישבנו בחצר האחורית‬
‫אחרי שכל האחרים הלכו,‬
‫והיינו רק אנחנו.‬
‫השמש החלה לשקוע.‬
‫נשבה רוח קלילה.‬
‫ואני זוכרת שחשבתי, כאן מקומי.‬
‫לא במובן שמקומי בחיק משפחתי, זה היה גדול מזה.‬
‫במובן שמקומו של כל אחד ואחד מאיתנו היה שם,‬
‫בחצר האחורית ההיא, באחר הצוהריים ההוא.‬
‫והבנתי ברגע ההוא,‬
‫שכולנו היינו בדיוק במקום שהיינו צריכים להיות.‬
‫תרגום כתוביות: עליזה זיו‬
‫בקרת כתוביות יעל אביבי‬