Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Toivotetaan tervetulleeksi lavalle...
Urzila Carlson!
Hei kaikille!
Tämän takia -
ihmiset rakastavat Australiaa.
Olette aivan villejä.
Ennen kuin aloitamme,
tahdon kertoa jotain.
Joskus yleisö lähettää minulle lahjoja.
Toisin kuin te.
Yleisö tuo joskus lahjoja,
antaa ne ovimiehelle,
ovimies tuo ne minulle,
ja minun pitää avata ne,
koska henkilökuntaa ei matkusta mukanani,
koska en ole Adele.
En tiedä, mitä ihmiset ajattelevat...
Kävelin tänne tänään.
Viisi korttelia.
Päätät kävellä, ja mietit:
"Sehän on vain viisi korttelia."
Kolmen korttelin jälkeen mietit: "Oispa Uber."
Sitten pohdit: "En tilaa Uberia kahdeksi kortteliksi,
koska minua luullaan laiskaksi."
Et halua kuskilta kahta tähteä laiskuuden takia,
sitten pitää teeskennellä nyrjäyttäneensä nilkkansa.
"Nyrjäytin juuri nilkkani."
Saan lahjan showssani Aucklandissa,
nainen antaa sen ovimiehelle, joka tuo sen huoneeseen.
Avaan sen, vaikka se näytti epäilyttävältä.
Se oli kääritty ruskeaan paperiin,
sen ympärillä oli naru.
Ei sitä hienoa joululahjanarua,
jota kälysi käyttää,
harrastaessaan vitun hienoa paketointia ja muuta paskaa.
Itse ajattelet: "Rauhoitu, tiedämme sen olevan kylpysuolaa."
"Käytit juuri 45 dollaria -
kahden dollarin lahjan paketoimiseen,
eikä meillä ole ammetta!"
Eli ei sellaista narua. Siinä oli vanha kengännauha.
On epäilyttävää, kun ovimies potkaisee oven auki,
heittää sen sisään: "Tämä on sinulle." Ja juoksee pois.
Katson lahjaa, ravistelen sitä,
siitä ei karise jauhetta, eikä se tikittänyt.
Päätin avata sen.
Joten avaan lahjan.
Joku antoi minulle kuukupin.
Uuden, mutta silti kuukupin
Te, jotka ette tiedä, mikä kuukuppi on.
Arvon naiset,
valaiskaa lähellänne istuvia miehiä,
ja selittäkää heille, mikä kuukuppi on,
ettei minun tarvitse.
Puhukaa keskenänne.
Jos et tiedä mikä se on, kysy takanasi istuvalta.
Mitähän tuolla tapahtuu.
Takana istuva nainen tekee näin.
En tiedä, mitä selität,
mutta ei se noin toimi.
Jos ette tiedä, mikä kuukuppi on,
se on Tupperware-kulho römpsällesi.
Otat sen käyttöön marjapäivinäsi.
Ymmärsittekö?
Tiesin lahjan saadessani olevani pahassa pulassa,
koska mieleni on utelias,
ja tiesin kokeilevani sitä.
En aio mennä yksityiskohtiin,
mutta se ei sopinut minulle.
Tiedättekö, kun tyhjäätte astianpesukonetta?
Arvon naiset, selittäisittekö lähellänne istuville miehille mitä tarkoitan.
Kun avaat astianpesukoneen, ja pääset lasten muovikulhoihin asti,
etkä jaksa erikseen kuivata joka kuppia?
Kasaat ne kaappiin,
ja aamulla annat lapsille ruokaa niistä kulhoista.
Otat ne esiin, ja...
Sillä lailla.
Ei sopinut minulle.
Matkustan noin 300 päivää vuodessa.
Kun palaan kotiin Aucklandiin,
käyn aina lääkärilläni terveystarkastuksessa.
Kaiken mahdollisen varalta.
Päästä varpaisiin, täistä varpaankynsiin -
ja kaikki siltä väliltä.
Tarkastetaan tissit ja otetaan papa.
Annetaan jopa influenssarokote, koska tiede.
En aio kertoa, mitä tehdä elämälläsi.
Rokotamme, koska ymmärrämme lukemamme.
Ymmärrän,
että joukossamme saattaa olla rokotteiden vastustajia.
Showssani Aucklandissa, 13 ihmistä käveli ulos,
ja yleisö oli...
Niin kuin minun olisi pitänyt pysäyttää heidät.
"Antakaa olla, heillä on sairaita lapsia kotona."
Menin lääkäriini. Hän tekee voitavansa,
ja lähettää minut hoitajalle.
Hoitaja Barb jäi eläkkeelle kaksi vuotta sitten,
mikä on hyvä asia,
koska hän oli kaksi vuotta Jeesusta nuorempi.
En ole ikärasisti,
mutta kahden vuoden ajan myös eturauhaseni on tarkastettu.
Ei se kauheaa ollut.
Siksi palasin seuraavanakin vuonna.
Paikalla olikin uusi hoitaja, Maniah
Katsoin häntä ja sanoin: "Hei." Hän on mukava viisikymppinen nainen.
Katselen ympärilleni löytääkseni kaavun.
Siellä on käytettävä kaapua, joka aukeaa edestä,
koska työskennellään viihdealueellasi.
Henkilökohtaisesti…
En pidä kaavuista,
koska ne eivät mene kiinni kunnolla.
Olen nimittäin nauttinut jouluistani.
En pidä itseäni lihavana,
mutta olen ehdottomasti -
muutaman aterian edellä, ja pari paskaa jäljessä.
Ei tarvitse olla valmentaja tietääksesi,
että jos ne eivät ole tasapainossa,
et voi olla tavoitepainossasi.
En nähnyt kaapua,
ja Maniah kertoo käyttävänsä lavalavaa.
Mietin: "Hienoa, sehän on kuin saronki.
Papakokeen lisäksi saan myös kulttuurikokemuksen.
Mahtavaa."
Joten saan lavalavan häneltä.
Odotan hänen poistuvan ja sulkevan verhot,
jotta voin vaihtaa sen ylleni.
Hän sulkee verhon, mutta jää luokseni.
Joten päätän kieltäytyä lavalavasta.
Hän viskaa sen pöydälle,
ja minä riisuudun, ja hyppään pöydälle.
Protokolla potilaalle papakokeessa on -
aina tuijottaa seinää.
Hoitajan on aina tuijotettava tahraa verhossa.
Mutta ei koskaan -
oteta katsekontaktia.
Joten hän aloittaa, ja tunnen hänen penkovan ympäriinsä.
Moista ei halua tuntea vastaanotolla.
Haluat varmat kädet.
Haluat jonkun, joka tietää mitä tekee.
Tunsin hänen penkovan,
enkä tiennyt, missä vaiheessa puuttuisin asiaan?
Missä vaiheessa pitäisi kysyä:
"Tarvitsetko apua?"
Kiusallista!
Vai olenko hiljaa ja ohjaan hänen kättään?
Se olisi liikaa!
Minun ei tarvinnut tehdä kumpaakaan, koska hän kysyi jotain niin yllättävää,
että sitä piti ajatella hetki.
Hän kysyi: "Oletko yhä neitsyt?"
Kummastelin:
"Että kuinka?"
Kerroin:
"Olen harrastanut paljon seksiä."
Hän sanoi: "Vai niin,
selvä."
Hän lähti huoneesta.
Tässä vaiheessa kadun,
etten ottanut lavalavaa.
Makaan pöydällä kuin pakastekana,
ja pelkään, että joku tulee sisään.
Hän palasi nopeasti mukanaan pienempi tähystin.
Hän aloitti uudestaan, ja sanoi:
"Oletko varmasti harrastanut seksiä?"
Vastasin: "Kyllä!
Olen naimisissa, ja vaimoni odottaa odotushuoneessa."
Hän vastaa:
"Ymmärrän."
Ja kysyy: "Oletko harrastanut seksiä miehen kanssa?"
Vastasin: "Kyllä, olen kohdannut pettymyksiä."
Hän sanoo:
"Kysyin, koska sinulla on pienin urallani näkemäni vagina."
Sanoin: "Hitto!"
Ohjasin hänen kätensä sisään, hän otti näytteen.
Pukeuduin, menin odotushuoneeseen ja sanoin: "Tule, kulta!"
Vaimolleni, ei vieraalle.
Sanoin: "Tule."
Menemme takaisin.
Sanoin: "Maniahilla on kerrottavaa -
viihdealueestani."
Maniah katsoi häntä sanoen:
"Jos kuvailisin hänen vaginaansa yhdellä sanalla,
sanoisin petite ."
Vaimoni kääntyy ja sanoo:
" Et voi käyttää tätä tarinaa lavalla."
Sanoin: "Ämmä,
lääketieteen ammattilainen kertoi jonkin minussa olevan pientä,
joten totta helvetissä kerron kaikille! "
Mutta se selittänee kuukupin.
Tarvitsisin sormustimen.
Shown nimi on Luuseri,
ja kirjoitin sen, koska on hämmentävää,
että häviäminen on jotain negatiivista.
Hävität avaimesi, isäsi tai mielenterveytesi.
Negatiivista.
Mutta painon häviäminen -
on positiivista.
En ymmärrä sitä.
Jos laihdut puoli kiloa,
tuntemattomat antavat aplodeja.
Voit mennä ulos ja kertoa: "Laihduin puoli kiloa."
Sinulle vastataan: "Hienoa." Ja heitetään ylävitoset.
En ymmärrä.
Jos todella rakastat jotakuta,
et sano: "Rakastan sinua, olisipa sinua 50 kiloa enemmän."
Kaikessa muussa, mitä rakastat, haluat sitä lisää.
Pidätkö kakusta? Anna lisää.
Vai rakastatko rahaa? Anna lisää.
Rakastanko sinua? Vähemmän sitä.
Siinä ei ole järkeä.
Nyt tiedän, että minun pitää laihduttaa.
Tiedän sen.
Haluan olla varovainen.
Haluan laihtua vain sen verran,
että voin syödä julkisesti.
Haluan vain syödä piirakan julkisesti.
Jos olet täällä, ja olet hieman pullea.
Tiedät, ettet voi syödä julkisesti.
Sinut tuomitaan,
vaikka juhlistaisit jotain piirakalla.
Vaikka vatsalaukkusi pienennys onnistui,
ja juhlistat sitä huoltoaseman piirakalla, koska sieltä saa parhaat piirakat.
Huoltoasemienhan kuuluu huoltaa.
Menet sinne,
ostat piirakan, ja syöt ulkona sitä piirakkaa:
"Nami nami, 80 kiloa poissa."
Joku ajaa ohi ja huutaa:
"Kuka söi kaikki piirakat?"
Johon on vastattava: "Minä söin."
Joten tiedän, että on laihduttava.
En halua laihtua liikaa -
ja päätyä tekemään pornoa.
Se mahdollisuus on todennäköinen.
Jos olet seksikäs, kuten te siinä. Vai mitä?
Kaunis pari.
Treenaatteko yhdessä?
-Kyllä. -Totta kai.
En yritä morkata treenaustanne.
Olette kuumia. Esteettisesti miellytätte silmää.
Jos ehdottaisitte baarissa kolmen kimppaa, suostuisin.
Ja pitelisin muutakin kuin kameraa.
Antaisin kaikkeni.
Tekisin niin vinkeitä juttuja, että olisitte vaikuttuneita.
Puolivälissä hommia,
heittäisitte ylävitoset alastoman peppuni yli miettien:
"Hänpä oli löytö."
Varovasti! Olette kauniita, saatatte päätyä tekemään pornoa.
Muilla ei ole hätää.
Jos suhteesi on onnellinen ja terve,
ja seksielämänne on hyvä.
Jossain vaiheessa toinen teistä sanoo toiselle:
"Meidän pitäisi kuvata.
Tiedäthän, kun harrastamme..."
Ja teette sen.
Jos väität: "Emme koskaan tee niin."
Kumppanisi tekee sitä jo.
Voit yhtä hyvin osallistua.
On kokonainen sarja pornoa, jossa et ole mukana.
Eli, miksipä ei.
Ajattelet: "Hyvä on."
Tuet älypuhelimesi jotain vasten,
ja alatte hommiin.
Käytte kiinni toisiinne kuin jänikset.
Pistätte parastanne, koska tiedätte, että kamera käy.
Kun homma on ohi, pyydät:
"Hae se."
Hän kierähtää päältäsi hakemaan sen.
Hän tulee takaisin, ja olette innoissanne.
"Tästä tulee hauskaa.
Tästä tulee hienoa.
Rakastan sinua."
Ja painat nappia.
"Miksi persreikäni on niin tumma?"
"Miksi se on niin karvainen?"
"Kuin tarantella ryömisi ulos luolastaan."
Katsot kehoasi kulmasta, josta et yleensä näe sitä.
Näyteikkunamaisesti suorittamassa aktia, jota et yleensä näe.
Näet kehossasi asioita, joita et yleensä näe.
Katsot, ja ihmettelet:
"Onko minulla nänni selässäni?"
Kumppanisi vastaa innottomasti: "Kyllä.
Luulin, että tiesit siitä."
Kummastelet: "Kylmillä ilmoilla luulin sitä neuletakkini lapuksi."
Kumppanisi sanoo: "Ei, ei. Kuumalla ilmalla se liikkuu kuin Barbin suu."
Katsot videolta epänormaalia, lihavaa, kalman valkeaa kehoasi,
joka kyntää vauhdilla -
toista lihavaa, valkeaa kehoa,
ja ne yhtyvät lyhyesti.
Ei edes kuulosta hääviltä.
Hetken huumassa et kuule mitään,
mutta hiljaisuudessa, tuijotat valkoista kehoasi,
jossa on nänni, pienellä näytöllä ja kuulet vain...
"Mikä tuo ääni on?
Pallisi osuvat vatsaani."
Katsot sitä ja mietit:
"Miksi panen sinua?
Miksi panet minua?
Ei oteta ikinä uusiksi."
Sitten käsket: "Poista se".
Hän sanoo: "Teen sen."
"Ei, teet sen nyt!"
Hän poistaa sen.
Tarkistat vielä, että se on poistettu arkistostakin.
Sitten pari ottaa puhelimen,
vie sen vajaan,
ottaa vasaran -
ja hakkaa sen tomuksi, ottaa harjan,
ja lakaisee pieneen muovipussiin.
Ajatte maan toiselta puolelta toiselle puolelle,
ja karistatte tomua jokaiseen julkiseen vessaan matkalla.
Huuhtelette siltä varalta, että joku tietotekninen nero -
ryömisi ulos äitinsä...
kootakseen sen paskan läjään ja jakaakseen sen maailmalle.
Olemme hyvin varovaisia.
Mutta te kaksi.
Ette te.
Sovitte: "Kuvataan meitä."
"Selvä."
"Selvä. Levitän vain kosteusvoiteeni."
Asettelet puhelimen paikalleen,
sanot: "Hae se." Ja hän vastaa: "Toki."
Ei tarvinnut nousta sängystä, koska jooga on tehnyt tehtävänsä.
Itse asiassa selkääni sattui.
Ensiapua!
Otat puhelimen.
"Katsotaanpa.
Tästä tulee mahtavaa.
Rakastan itseäni."
Painat nappia.
"Katso nyt tätä!
Katso nyt!
Pyhä jysäys.
Hyvä, että kävimme kaksi yhden hinnalla peräaukon valkaisussa.
Näytämme upeilta!
Pitäisi hankkia sininen valo.
Tämä on ilmiömäistä."
"Odota, paras osuus on tulossa.
Alastulo.
Teet kolmoisvoltin..."
En puhu kovin hyvin urheilusta.
"Täydellisiä spagaateja kaluuni. Tämä on mahtavaa."
Pyydät: "Tallenna se.
Näytämme upeilta."
Vastaat: "Katsotaan se huomenna pilateksen jälkeen."
Huomisiltana palaatte pilateksesta.
"Tiedäthän, kun olen vetreällä tuullella."
Katsotte sen uudestaan. "Hitto, olemme kauniita.
Tallennamme sen.
Katsotaan se huomenna illalla spinning-tunnin jälkeen.
Tiedäthän, kuinka poljen spinning-tunnin jälkeen,
kun välilihani tärisee yhä."
Luulen, että niin käy. En tosin ole varma.
En aja pyörällä. Olen aikuinen, minulla on auto.
Katsot sen uudestaan, ja mietit: "Me olemme niin kauniita.
Hukkaan heitettyä työtä, jos vain me näemme sen.
Ladataan se nettiin."
Lataatte sen Pornhubiin, ja nyt kaikki vetää käteen tahtiinne...
Koska emme enää nai toisiamme.
Ole ruma tai lihava, ettet päädy tekemään pornoa.
Isäsi löytää sen kuitenkin.
Äitisi ei tiedä mistään mitään.
Tiedäthän...
Et ole ollut aikuinen,
ennen kuin olet ollut vanhemmillasi -
odottamassa äitisi tekemää ateriaa, katsomassa isäsi kanssa telkkaria,
kun äitisi huutaa keittiöstä:
"Voisitko vilkaista tietokonetta? Historia on taas tyhjentynyt."
Katsot isääsi ja sanot: "Paskiainen!
Et muista salasanaasi Facebookiin, mutta osaat tyhjentää selaushistorian!"
Isäsi sanoo: "Tarkistan sen myöhemmin."
Hitto vie, niin varmasti.
Yritän tässä sanoa, että minun pitää laihduttaa.
Olen jo paniikissa, koska olen iso.
Kun uutisissa puhutaan lihavuusepidemiasta Australissa,
tiedän voivani olla yksi niistä kadulla vaappuvista perseistä.
Tiedät sen pätkän.
Se alkaa sanoilla: "Vieraanamme on ravitsemusterapeutti.
Liikalihavuusepidemia Australiassa..."
"Voi ei...
Missä tämä on kuvattu?"
Näet heidän olleen alueellasi, huudat: "Ei! Haistakaa paska!"
Olet kuitenkin verkkareissasi.
Lihavat ihmiset kävelevät näin lyhyillä askeleilla.
Mietin: "Mitä hittoa teet? Venytä sitä askelta, kusipää! "
Oletteko nähneet Suurinta pudottajaa?
Kyllä.
Kun formaatti keksittiin,
10 kilometrin säteellä ei ollut yhtäkään lihavaa ihmistä.
Ohjelma olisi ollut aivan erilainen.
Formaatti keksittiin kokoushuoneessa joogahousut jalassa, pohtien:
"Meillä on 200 miljoonaa dollaria, mitä teemme sillä?
Karen markkinoinnista sanoi:
"Entä jos laitamme 12 lihavaa ihmistä -
yhdessä läskileirille,
ja annamme heille kuusi porkkanatikkua päivässä,
sekä todella vihaiset personal trainerit."
Niin kuin toisenlaisia olisi olemassa.
"Annetaan heille huutavia personal trainereita,
jotka pakottavat urheilemaan, jonka jälkeen porkkanatikut oksennetaan ulos."
Kaikki vastaavat: "Hyvä on."
Vaikka täällä olisikin joku pullero,
hekin myöntyisivät: "Julmaa, mutta viihdyttävää."
Katsoitte sitä itse.
Sitten mietitään: "Karen, entä seuraavaksi?"
"Seuraamme heidän edistymistään.
Laitamme heidät kerran viikossa vaa'alle söpöissä asuissa.
Heidän takanaan -
valtavin LED-valoin, joita he eivät näe,
näytämme lähtöpainon,
nykypainon, painoindeksin sekä sperman laadun.
Sitten arvioimme heidät."
Jos joku olisi pullea, hän sanoisi: "Odotahan vähän.
Hitto, odota vähän!
Mistä söpöistä asuista puhut? "
"Ajattelin esimerkiksi pyörähousuja ja urheiluliivejä."
Ei!
Jos olet yli kaksivuotias,
et näytä söpöltä niissä.
Pyöräilyhousuja ja urheilurintaliivejä saavat käyttää vain alle kaksivuotiaat,
tai osallistuessasi olympialaisiin.
Se on fakta. Jos huomenna herätessäsi puet ne yllesi,
kysy itseltäsi: "Olenko yli kaksivuotias?"
Jos vastasit kyllä, kysy itseltäsi: "Olenko olympialaisissa?"
Jos vastaat kieltävästi, heitä housut helvettiin!
Tiedätte asun ongelmat erityisesti vanhemmille naisille.
Olen 45 ikävuoden tienoilla, ja tiedätkö mikä on päiväni vaikein hetki?
Nännieni asettelu horisontaalisesti.
Herään aamulla,
ja pukiessani rintaliivini, tunnen ratkaisevani Rubikin kuutioita.
Vitut, survo se housuihisi.
Karen, niitä ei voi survoa housuihin, jos keskellä on tyhjä tila.
Se näyttäisi lihaisalta kaulahuivilta.
Lihavat ihmiset eivät halua vaa'alle. Siksi emme harrasta laskuvarjohyppyä.
Myös siksi, että se pelottaa paskat ulos ihmisestä, joka hyppää kanssasi.
Laskuvarjohyppääjät punnitaan, ja painosi kirjoitetaan käteesi tussilla.
En halua selittää kolme päivää hyppyni jälkeen:
"Ei, se ei ole puhelinnumero."
Jos vastaisin Suurimmasta pudottajasta,
sarja olisi erilainen.
Ensinnäkin valitut ihmiset.
Valitsisin ihmisiä, jotka eivät koskaan kiitä mistään.
Kun ajaessasi annat tilaa,
ja yleensä vaaditaan monta yritystä ennen kuin antamasi tila tajutaan ottaa.
Sitten se otetaan,
ja pysähdyt,
mutta he vain jatkavat matkaa. Aivan kuin he vaatisivat: "Minun!"
Millainen eläin sinut kasvatti?
Tilaa annettaessa nostaisit vain kättäsi -
kiittääksesi takanasi ajavaa?
Siinä kaikki.
Jos et kiitä takanasi ajavaa, teet teistämme turvattomia.
Koska minun on nyt aggressiivisesti ohitettava sinut -
saadakseni hyvän tekoni kuitatuksi, koska sinut kasvatti eläin.
Jos pysähdyt, kun joku ylittää suojatietä, ja tuokin auto pysähtyy,
ja jalankulkija kiittää häntä, muttei sinua, mietit:
"Mitä juuri tapahtui?
Tein samoin kuin hän.
Missä on minun kiitokseni? "
Jos he ovat ohittaneet autosi, eikä heidän kätensä ala nousta, aja yli.
Ei tappaaksesi, vaan kaataaksesi heidät, jotta voit puhua heille.
Hyppäät ulos, ja sanot:
"Älä ole huolissasi, olen lääkintäammattilainen.
Minulla on petite vagina.
Missä on kiitokseni, kusipää?"
Tuollaisia ihmisiä valitsen läskileirilleni.
Tai työpaikan lounashuoneessa haluat vain syödä voileipäsi rauhassa, kun kuulet...
Katsot ääneen päin, ja näet hänet.
"Jeesus, Brian.
Jättäisitkö teekuppisi hetkeksi?
Jäähtymään sopivaan lämpötilaan,
jotta voit juoda sen normaalisti.
Jotta et kuulosta siltä, että ylähuulesi on irronnut onnettomuudessa.
Nyt kierrät alahuultasi kuin imisit pilliä,
yrittäen imeä teepussin kupin pohjalta.
Brian menee läskileirille.
Tai ystävä, joka meillä kaikilla on, joka aina keskeyttää sinut.
Olette olleet ystäviä vuosia, ja hän on nähnyt vain tämän puolen sinusta.
Helvetin Suurin pudottaja -leiri.
Tai kuka tahansa oikeistopoliitikko, joka on sanonut jotain niin typerää,
että se saa sinut hakkaamaan päätäsi seinään.
Tiedätte ne tyypit.
Tai ne ihmiset, jotka eivät kestä pienintäkään vastoinkäymistä -
yrittämättä lyödä jotakuta.
Läskileirille siitä.
Joten annamme heille haasteita, joita he eivät pysty toteuttamaan,
kuten pitää keksi poissa lihavan lapsen kädestä.
Jos he epäonnistuvat, teemme heille paperihaavoja.
Eläin ei kasvattanut minua,
mutta ymmärrän, ettemme ole kaikki samanlaisia.
Teenhörppijä ei ole samalla tasolla kuin oikeistopoliitikko.
Joten viillämme eri vahvuisilla papereilla.
Teenhörppijät ja keskeyttäjät viilletään 150 g/m² vahvuudella.
Ihmiset, jotka eivät kiitä liikenteessä leikataan kiilotetulla 300 g/m²:lla.
Oikeistolaiset poliitikot leikataan röntgensäteellä.
Ja hieromme chiliöljyä haavoihin.
Minulla on liikaa aikaa ajatella.
Ajattelen sillä aikaa, kun te muut olette salilla.
"Miksei lihavat ihmiset vain tee jotain?"
Koska ajattelemme näitä asioita.
Menin ehkä äärimmäisyyksiin.
Ennemmin pidän muita ihmisiä suurempina luusereina kuin ihmisiä,
kuin lihavia, jotka laihduttavat.
Jos olisit autossa ystäväsi kanssa.
He ajavat. Sanot ystävälle:
"Luotan haltuusi tärkeimmän omaisuuteni.
Elämäni."
Ilman sitä, et voi tehdä mitään.
Lähdette ajamaan,
ja koska asutte Melbournessa, alkaa sataa.
Hän ei laita pyyhkimiä päälle.
Olkoon.
Tiedät, miten tärkeää on, että matkustaja näkee mihin ajetaan.
Miten muuten tiedät, koska pitää...
Et halua sanoa mitään.
Joten nojaat vähän istuimellasi.
Vähän vain.
Koska kojelaudan yläpuolella,
pyyhkimien alla on aina outo puolikuu, josta näkee ulos.
Mutta alat panikoida,
ja ajattelet sitä vaimosi ostamaa tyynyä, ja elämääsi elämää.
Mietit: "Vittu, haluan elämääni ja jatkaa sitä.
Pitäisi sanoa jotain: "Laita pyyhkimet päälle!"
Hän vastaa: "En edes huomannut, että alkoi sataa."
Tiedäthän ajavasi autoa?
Koska olemme Melbournessa, viisi minuuttia myöhemmin sade loppuu.
Pyyhkimiä ei sammuteta.
Näkökentän poikki liikkuu jotain, jonka pitäisi muistuttaa:
"Nyt menee vituralleen."
Kuuloaistinkin pitäisi havaita jotain.
Lasi on niin kuiva, että edessäsi tapahtuu outo kolmoishyppy.
Takaisin tullessaan se...
Et ole turvassa.
Sinun on avattava vyösi, ovesi, mentävä kerälle ja kierähdettävä.
Nuo ihmiset ovat sinua suurempia luusereita.
Koska meillä on sosiaalinen media,
hankkiudumme tilanteisiin, joissa koet häviäväsi.
Katsot muiden ihmeellisiä elämiä,
koska he käyttävät filttereitä ja muuta paskaa sivuillaan.
Alat uskoa siihen,
vaikka tiedät sen olevan huijausta.
Tiedät hänen elämänsä olevan kamalaa,
mutta silmäsi väittävät sitä paremmaksi kuin omasi.
Tunnet olosi luuseriksi.
Jos tulet juhliin 20 minuuttia etuajassa,
et ole luuseri.
Olet fiksu,
koska ruoka on yleensä otettu esiin.
Ruoka on laitettu tarjolle, mutta kattausta viimeistellään.
Joten voit osallistua.
Katsot pöytää: "Jatkakaa vain, älkää minusta välittäkö.
Guacamole näyttää hyvältä.
Taidan testata sitä.
Kokeilen hänen takiaan,
jotta voin antaa arvokasta palautetta tarvittaessa."
Nappaat sipsin.
Et ole tyhmä.
Tiedät, että tämä on tehtävä hitaasti.
Olet nähnyt ennenkin ruokaa.
Älä ole huolissasi.
Kun sipsi murtuu,
olet pettynyt itseesi.
Mietit: "Miksi näin vanhana en osaa käyttää naposteltavia."
Tiedät olevasi pulassa.
Sipsi on saatava pois ennen kuin hän tulee.
Et halua pilata pöytää ennen vieraiden saapumista.
Tarvitset uuden sipsin,
mutta valitset vahvan.
Sellaisen kaarevan.
Ne ovat rakenteellisesti vahvempia kuin muut.
Joten otat sen kaarevan.
Niissä on myös enemmän makua, koska ne...
Otat sipsin.
Tiedät, ettet ole typerys.
Etenet hitaasti alakautta,
tähtäät hitaalla kaarteella edellisen sipsin ympärille.
Et voi edetä liian lähelle, koska voit vahingoittaa rakenteeltaan...
Pitää siis vain...
Kun toinen sipsi katkeaa,
kyseenalaistat jokaisen päätöksen, jonka olet tehnyt aikuisena.
"Minun ei pitäisi olla yksin."
Se on saatava pois ennen kuin hän tulee.
Siellä on kaksi sipsiä.
Et ole idiootti, joten et ota uutta sipsiä.
Opit virheistäsi.
Et halua hänen näkevän kahta sipsin raatoa quacamolessa,
joiden ympärillä on vallihauta.
Kun olet rystysiäsi myöten soossissa, hän saapuu paikalle.
Kuin lukion tansseissa,
lukitsette silmänne toisiinne.
Rakastan sitä hiipivää ymmärrystä.
Käteni on yhä guacamolessa.
Hän tulee ja lukitsee silmänsä omiisi.
Hän katsoo sinua, ja sinä häntä.
Hän tietää, että kätesi on guacamolessa. Samoin sinä.
Katsotte toisianne, koska ette tiedä milloin -
ottaisit kätesi pois.
Hetkessä eloa ei voita mikään, joten otat sen pois. Sitten isompi pulma.
Pyyhkiäkö, vaiko nuolaista?
Hän tuijottaa sinua katsekontaktia rikkomatta,
ottaa kulhon ja lähtee.
"Se ei ollutkaan kovin hyvää."
Kuulen hänen heittävän kulhon altaaseen.
Tunnet olosi luuseriksi.
Avokadokausi on ohi, joten se maksoi 400 dollaria."
Et ole luuseri, mutta et tajunnut,
jos saapuisit 20 minuuttia myöhässä, guacamole olisi ollut esillä 40 minuuttia,
muuttuen huoneenlämpöiseksi, jolloin se on pehmeää.
Silloin saat sen ulos kulhosta millä tahansa.
Voit kauhoa sitä suuhusi toiveillasi ja unelmillasi.
Et tiennyt sitä, koska et ole kokki.
En minäkään, mutta olen innokas.
Et ole luuseri, jos sanot "ei kiitos" ilmaisille asioille.
Kieltäydyn ilmaisista jutuista jatkuvasti. Mutta nyt eläessämme aikana,
jolloin on olemassa vaikuttajia,
se on työ, jossa saa ilmaisia juttuja koko päivän.
On ennenkuulumatonta, kun joku lähestyy sanoen:
"Haluatko jotain ilmaista?" Vastaat: "Ei kiitos."
Ellei se ole lentolehtinen tai jotain. Vastaat: "Ei."
Minulle tarjotaan asioita koko ajan, mutta vastaan: "Ei kiitos."
Varsinkin kun lennän, minukta kysytään: "Haluatko uloskäyntirivin?.
Ei koskaan business-luokkaa. Aina uloskäyntirivi.
"Ei kiitos."
Kymmenen ihmistä takanasi pohtii: "Kieltäytyikö hän uloskäyntirivistä?"
Ja he suuttuvat, kun sanon: "Ei."
Vastaan: "En tarvitse sitä." Olen 160cm pitkä.
Polveni eivät yllä edessä olevaan istuimeen.
Olen pääasiassa vartaloa.
Joillain lentoyhtiöillä jalkani eivät yletä maahan.
Anna se jollekin, joka tarvitsee sen. En myöskään ole koulutettu istumaan siinä.
En tiedä, missä lentoemakot käyvät koulunsa,
mutta minä en ole käynyt.
En usko sen riittävän, että ennen lentoa he tiedustelevat:
"Oletko lukenut laminoidun A4:n?"
Vastaan: "En, koska siinä on kuvia."
Eikä kuvia voi lukea. Niitä katsotaan.
Olenko siis koulutetumpi kuin sinä?
Olenko vastuussa tästä lennosta?
Tulin vain naposteltavien takia.
Voit laittaa minut vessan viereen. Minua ei haittaa.
Et ole luuseri, jos heräät seitsemältä aamulla, ja toteat:
"Tänään on paska päivä."
Tiedät kyllä,
ettei koko päivää tarvitse elää todetakseen sen olevan paska.
Voit todeta jo ennen heräämistäsi: "Päivä on paska."
Jos avaat silmäsi seitsemältä aamulla,
ja toteat: "Aion olla kännissä kolmeen mennessä."
Tee se.
Sitä sanotaan itsestään huolehtimiseksi. Pidä huolta itsestäsi.
Jos olet tehnyt kyseisen päätöksen joka aamu viimeiset 15 vuotta,
sinulla on ongelma.
Mutta jos teet sen 18 kuukauden välein, voit päättää: "Tänään on se päivä."
Tee se.
Miksi on hyväksyttävää aloittaa juominen keskipäivällä, muttei klo 07.00?
Jos ystävä soittaa sinulle seitsemältä,
joka olisi outoa, mutta jos hän kysyy:
"Hei, mitä teet?" "Otin juuri lasin viiniä."
Sinun luullaan menettäneen järkesi!
Sama ystävä kysyy keskipäivällä: "Hei, mitä teet?"
"Otin lasin viiniä."
Hän vastaa: "No, jossain on kai keskipäivä."
Toteat: "Täällä, Cara."
En tiedä, miksi otamme stressiä muutamasta hemmetin tunnista.
Olen herännyt useita kertoja,
ottanut viinilaatikon esiin keittiön tasolle,
ja katsonut sitä miettien:
"Pitäisikö hana irroittaa ja antaa sen hengittää?"
Se on vaikeinta laatikkoviinissä.
Kansi täytyy irrottaa päästäkseen käsiksi hanaan, joka on aina laatikon perällä...
Käden on yltettävä niin syvälle, että voisi työskennellä maitotilalla.
"Tunnen sorkan!"
Saat hanan esiin.
Joka kerta reikä on tuolla suunnassa.
Koko säkki pitää vetää ulos, jotta saat hanan hitaasti alas.
Tunnen menetäneeni osan teistä, kun sanoin "laatikkoviini".
Mietitte: "Vitun laatikkoviinikö?"
En välitä taloudellisesta tilanteestanne,
mutta joskus -
jokainen meistä on juonut laatikkoviiniä.
Jotkut ehkä vannovat: "En varmasti ole."
Kyllä olet! Jos sinulla on juntteja ystävinä, olet juonut laatikkoviiniä.
Pidän viihdyttämisestä.
Ihmisiä käy kylässä luonani jatkuvasti.
He kysyvät: "Mitä voisimme tuoda?"
Vastaan aina: "Itsesi."
Sitten pesen etiketit pois vanhoista viinipulloista,
ja täytän ne laatikkoviinillä.
Eikä siinä vielä kaikki,
voin myös sekoittaa rosé-viiniä.
Teen koko repertuaarin, joten...
Eikä kertaakaan vuosien saatossa, ole kukaan kysynyt:
"Anteeksi,
mutta mitä helvettiä me juomme? "
Yleensä kysytään:
"Mistä sait tämän?"
Vastaan aina: "Matkoiltani."
Ja he luulevat...
Ympäri maailmaa.
Mutta matkustin vain viinakauppaan.
He tietävät seuraavana aamuna.
Tiedättehän sen laatikkoviiniä seuraavan aamun.
Se krapula on täysin erilainen kuin hyvän viinin krapula.
Heräät hyvän viinin jälkeen,
ja sinulla on krapula. Herätessäsi mietit:
"Vau! Keski-Otago 2009 ja -
pinot noirin pähkinäisyys puraisevat minua noin klo 03.30.
Mutta laatikkoviinin jälkeen avaat silmäsi, ja mietit:
"Saatana nai kalloani yöllä -
valtavalla peniksellään!"
Et ole luuseri.
Laatikkoviini on koko perheen juttu,
kun olet valmis, heität laatikon kissalle, joka leikkii sillä.
Puhallat pussiin ilmaa, ja lapset leikkivät sillä.
Hitto vie, olet vuoden äiti!
Et ole luuseri.
Kun olet vieraillut äitisi luona,
ja ehkä syönyt siellä paljon.
Olet santsannut ja sait jälkiruokaa.
Sait jopa mukaasi tähteitä pienessä muovipussissa,
koska sinulle ei anneta Tupperwareja.
Nyt sinun on ajettava pussillinen spagettia vieressäsi.
"Toivottavasti en joudu onnettomuuteen. Tätä olisi vaikea selittää."
Olet täynnä, ja ajat rautakauppaan, koska tarvitset uuden työkaluvyön.
Heti kun nouset autosta, haistat sen.
Haistat sen makkarankäryn.
Kun nouset lentokoneeseen,
et ole nälkäinen, koska söit juuri pitkän kaavan mukaan.
Mietit: "Olen aivan ähkyssä."
Mutta heti, kun kuulet ruokakärryn, menet paniikkiin.
Paniikissa mietit: "Kanaa! Oi!"
Tunne on sama kun nouset autostasi rautakaupan pihassa, ja mietit:
"Kyllä!"
Et ole siellä ruokaa varten.
Eipä nyt pelleillä. Se ei ole hyvää ruokaa.
Makkarathan ovat lähes vegaanisia.
Ne tehdään puuhakkeesta ja vuohen syljestä,
jonka vuohi lahjoitti.
Se katsoi sitä ja sanoi: "En syö tuota."
Mutta koska ympäristössä on paljon iloa,
kaikki vaikuttavat aina onnellisilta.
Vaaditaan tietynlainen persoonallisuus,
jotta pystyt kääntelemään makkaroita siellä joka viikko.
Katsot heitä,
ja haluat olla osa sitä iloa.
Pengot autostasi kultakolikon,
kävelet heidän luokseen, annat kultakolikon, ja ojennat kätesi.
Aikuisena on vain harvoja tilanteita,
jolloin voi lähestyä toista aikuista käsi ojossa ja sanoa:
"Anna tähän ruokaa."
Autossani on jo pussi spagettia.
Sitten käteesi ojennetaan lautasliina, jolle asetetaan -
ohuinta valkoista leipää, jonka olet koskaan nähnyt.
Kutsumme sitä taikaleiväksi, koska sille ei voi laittaa levitettä.
Voit yrittää.
Mutta kun yrität, keskiosa irtoaa.
Etkä löydä sitä enää mistään. Se katoaa.
Jäljellä on vain reunat.
Sait lautasliinasi, jolla on taikaleipää, jolle laitetaan paistettua sipulia,
makkaraa ja tomaattikastiketta.
Se ei ole tomaattikastiketta nähnytkään, sillä se hohtaa pimeässä.
Ruokasi on kädessäsi. Ammattilaisena haluan antaa vinkin,
että sitä kannattaa taittaa syödessä.
Koko höskä kannattaa taittaa näin, koska se on vaikea syödä lituskana.
Jos yrität, pian koko on tilanne on päälläsi.
Mutta kun taitat sen, saat aterian.
Kävelet rautakauppaan, ja etsit muita kaltaisiasi.
Etsit muuta makkaraväkeä.
Kun näet heidät, sanot:
"Teemme samoja päätöksiä.
Olemme täällä, ja meillä molemmilla on nämä.
Ei, tarkoitin työkaluvyötä. "
Alat syödä, ja jotain taianomaista tapahtuu kävellessäsi pois grilliltä.
Sipuli on jääkylmää,
mutta makkara kuumenee lisää.
Epäilen syyksi liimaa, joka pitää sen läjässä,
joten kannattaa lähestyä mokomaa varoen syödessäsi.
Syöt hampaat edellä kuin kuumaa perunaa, jotta voit hengittää sen takaa.
Annat sille vähän ilmaa.
Lähestyminen on hampaikas -
kuin ensimmäinen suihinottosi.
Kävelet kaupan läpi, ja olet puolivälissä.
Sitten mietit: "Vittu, syön lautasliinankin."
Et ole luuseri, siinä ne ravintoaineet ovat.
Mutta sitten...
Aloitamme... Onko täällä korisija?
Hienoa!
Pidän, kun kaikki osoittavat: "Tämä nainen täällä."
Hän ei sentään paskonut penkille.
Haen vettä.
Kävelen välillä tänne hakemaan hörpyn.
Aina kun otan siemauksen, puvustaja alakerrassa tekee...
Siltä varalta, että läykytän tätä tissivakooni.
Jos tunnet minut, pystyn siihen sataprosenttisella varmuudella.
Tämä ei ole paita, jota aioin käyttää tänään, mutta -
minulla oli paita, joka sopi housuihini.
Mutta siinä on puoli litraa kanakastiketta,
joten päätöksiä tehtiin.
Pyysin: "Antakaa minun käyttää tätä likaista paitaa,
koska tälläisena minut nähdään tulevaisuudessa."
On harvinaista nähdä minut kadulla ilman ruokaa jossain -
daisareillani, mutta -
ilmeisesti se on vitun iso "ei".
No niin.
Eteenpäin.
Teemme asioita,
joissa luulemme onnistuvamme.
Kuten narusandaalit.
Varvassandaalit.
Flip-flopit.
Plakkiet. Siksi kutsumme niitä Etelä-Afrikassa.
Emme tule saavuttamaan maailmanrauhaa,
ellemme keksi yhtenäistä nimeä näille kengille.
Eri puolilla maailmaa niillä on eri nimitys.
Voisit lentää jonnekin, missä et ole käynyt,
mennä kauppaan, ja kysyä:
"Anteeksi, etsin niitä kesäkenkiä,
jotka laitetaan varpaittesi väliin näin."
"Tarkoitat..."
Emme edes kyseenalaista, miksi niitä kutsutaan.
Sanomme vain: "Toivoin löytäväni siniset..."
Niiden kenkien ongelma on,
ettei mukana tule ohjeita.
Pitäisi tulla.
Minulla ei ollut paria, koska kasvoin farmilla Etelä-Afrikassa,
missä on käärmeitä ja skorpioneja, eli moisia ei voi käyttää.
Ostin ensimmäisen parini 35 ikävuoden kieppeillä -
13 vuotta sitten Uudessa-Seelannissa.
Kukaan ei estänyt minua.
Ostin ne, eikä kukaan kysynyt:
"Oletko käyttänyt niitä aiemmin? "
Vastaat: "En ole."
"Tule tänne.
Ihan vain tiedoksesi,
jos kenkään pääsee kosteutta,
kuolet.
Jos kengän ulkopuolelle pääsee kosteutta,
kuolet.
Äläkä edes kuvittele,
että voisit juosta -
autostasi -
ukkosmyrskyssä -
ostoskeskukseen,
jonne on asennettu lattialaatat.
Olit fyysisesti valmis, tai et,
teet helvetinmoiset spagaatit."
Vastaat: "Vai niin."
Ulos kävellessäsi, sinua muistutetaan: "Tiedoksesi vielä yksi juttu kengistä.
Niillä voi kävellä vain eteenpäin.
Kutsumme niitä yksisuuntaisiksi.
Haluatko astua sivulle?
Kuolet.
Haluatko astua taaksepäin? Setäni yritti. Hän on kuollut. "
Kengät ovat monimutkaiset.
Niistä pitäisi varoittaa ja jonkun pitäisi asua kanssasi -
viikon verran oston jälkeen.
Ostin parin,
ja veimme vaimoni kanssa lapsemme Fieldingiin.
Se on pieni maalaispitäjä keskellä Uuden-Seelannin Pohjoissaarta.
Siellä ei ole niin jännittävää kuin kuvitellaan.
Siellä ei tapahdu mitään puolen tunnin välein, ja se kestää tunnin.
Joten veimme lapsemme sinne, näytimme heille paikkoja,
ja kahden minuutin kuluttua olimme valmiita,
Joten vein kaksivuotiaamme takaisin autoon.
Istutin hänen rokotetun pikkuperseensä istuimeen.
Unohdin, että minulla oli jalassani kuolemankengät.
On otettava sivuaskel saatuanne lapsenne istuimeen,
jotta voit sulkea oven, koska lapsellanne ei ole riittävästi voimaa.
Mutta heti, kun otin sivuaskeleen, vartaloni sanoi:
"Tässä vaiheessa -
nöyryytän sinut.
Pyllähdät perseellesi."
Aivoni sanoi: "En voi estää tätä.
Olet omillasi."
Kaaduin niin hitaasti,
että minulla oli aikaa siirtää paskaa tästä taskusta tähän.
Voin siirtää käsilaukkuni, ja antaa tilanteen mennä ohi.
Antaa tilanteen mennä.
Kaaduin niin hitaasti, että vaimoni ehti paikalle katsoi minua, ja kysyi:
"Mitä teet?"
Vastasin: "Minä kaadun."
Hän otti puhelimensa,
napsi muutaman kuvan minusta, ja lähetti ne WhatsApp-ryhmällemme.
Opin jotain arvokasta sinä päivänä.
Opin ikäni ja painoni virallisesti olevan siinä suhteessa, etten enää kaadu.
Pyllähdin.
Et voi tietää, milloin sama käy sinulle.
Viisi vuotta sitten olisi kysytty: "Olitko kännissä?"
Nyt saan kaikki huolestuneet emojit ja...
"Oletko kunnossa? Taisit pyllähtää."
"En, jalassani oli kuolemankengät. Unohdin sen."
Toinen asia, jossa luulemme onnistuvamme,
on untuvatakit.
Varsinkin -
te Melbournelaiset epäonnistutte untuvatakeissa.
Tämän päivän sään luokittelisin lauhaksi.
Jos olet arka kylmälle,
pitkähihainen T-paita saattaa olla sinua varten.
Tiedätkö, mitä näin tänään?
Kaksi naista käveli ohitseni ja molemmilla oli untuvatakit,
jotka yltivät pohkeeseen asti.
Vetoketjut kiinni.
On varsin rohkea kannanotto, jos vedät vetoketjun kiinni.
Joskus sanot: "Se oli mukakani töissä, joten nyt kannan sen kotiin,
ja se on auki, jotta saan nauttia ilmavirrasta."
Kun vedät sen kiinni, viestität:
"Minulla on helvetin kylmä."
Katsoin naisia, ja ajattelin:
"Mitä olet kuullut?"
Olisihan se mahtavaa, jos kolmelta alkaisi lumimyrsky,
ja lunta tulisi korviin asti.
Akat miettisivät:
"Tiesin, että näin käy."
Takit suunniteltiin,
jotta ihmiset Etelänavalla eivät jäätyisi.
Jos sinulla on kollega, joka on sherpa, tarvitset sellaisen.
Jos sinulla on kollega nimeltä Brian, joka ei pärjää teekupin kanssa,
kaikki on hyvin.
Kevyet kerrokset ovat tulevaisuutta.
Hanki neuletakki ja huivi.
Olet kunnossa.
On hämmentävää, kun kun tulen tänne,
lennän aina Australiaan ja menen suoraan hotelliin.
Joka paikka on ilmastoitu.
Sitten mietin: "Pitäisi mennä kävelylle, millainenhan sää on."
Katsot ikkunasta ihmisiä kadulla, ja pohdit:
"Niin,
mahdoton sanoa."
Kaksi kolmasosaa käyttää untuvatakkia -
shortsien ja kuolemankenkien kanssa.
Valmistaudummeko lumeen, vai krikettiin takapihalla?
Kaikki tekevät jotain typerää päivittäin. Se ei tee sinusta luuseria.
Vaikeat hetket eivät tee sinusta luuseria.
Yhteiskuntamme todelliset luuserit ovat niitä,
jotka hyökkäävät netissä muiden kimppuun.
Jos olet käynyt netissä jonkun kimppuun heidän ulkonäkönsä tähden,
mikä helvetti sinua vaivaa?
Olympialaisten aikana -
nainen voitti kultamitalin.
Luin artikkelin hänestä.
Sitten erehdyin lukemaan artikkelin kommenttiosion.
Jos haluat menettää toivosi ihmiskunnan suhteen, lue kommenttiosiot.
Ensimmäinen kommentti oli:
"Hyvä hänelle, mutta mikä koira."
Avasin miehen profiilin ja ajattelin:
"Hän ei näytä jumalpatsaalta,
ellei joku hieraissut vahingossa väärää kohtaa syntymässä."
Mikäli aiot omahyväisesti arvostella jonkun ulkonäköä,
sinun on paras olla pirun hyvännäköinen.
Ei keskivertoa.
Vitun hyvännäköinen.
Jos ajattelet profiilista: "Ihan oikeutettua."
En ymmärrä arvostelua ulkonäön takia,
koska kukaan ei ole tehnyt itseään.
Jos tekisimme itsemme, olisimme upeita.
Olisin niin kaunis, ettet voisi katsoa itseäni.
Kenenkään ei tarvitsisi esitellä minua.
Tietäisit, että tulen,
koska sinä tulet.
Hän tietää: "Koska tulen, hän on tulossa!"
Jos sinulla on ongelmia jonkun ulkonäön kanssa,
kysy heidän isältään:
"Mitä tapahtui?"
Tai jonkun arvostelu heidän seksuaalisuutensa takia.
Se ei ole valinta.
Tiedättehän, ettei se ole valinta?
Ajattelin: "Tämä on se yleisö, joka murtaa minut."
"Onhan se valinta."
"Olemme Baptistikirkosta,
ja uskomme, että se on valinta, ja olet tehnyt väärän valinnan.
Tulimme laittamaan kätemme yllesi."
Seksuaalisuus ei ole valinta.
Jos olisi, heteronaisia ei olisi.
En tarkoita pahalla miehiä kohtaan.
Pidän teistä, mutta oletteko nähneet pallinne?
Ne eivät ole vahvuutenne.
Niihin pitää tottua.
Jos seksuaalisuus oli valinta,
kun nainen kävelisi alastoman miehen huoneeseen esimmäisen kerran:
"Menen etsimään pimppiä.
Pärjäile."
Tiedätkö, miten vaikeaa on selittää,
miltä pallit näyttävät kultatähtilesbon mielestä?
Tiedättekö, mikä kultatähti on?
Kultatähti on homo,
joka ei ole maannut vastakkaisen sukupuolen kanssa.
He makaavat vain omiensa kanssa, kuten Jumala haluaisi.
Homoseksuaalimiehet voivat olla platinatähtiä.
He eivät ole maanneet vastakkaisen sukupuolen kanssa,
ja he syntyivät keisarinleikkauksella.
Joten ulos tullessaankin he katsoivat,
ja totesivat: "Vittu ei!
Ottakaa minut ulos kattoikkunan läpi!"
Minun on vaikea selittää kultatähtilesbolle,
miltä pallit näyttävät.
Olen nähnyt eläessäni useita.
"Periaatteessa ne ovat...
Ne ovat kuin -
kaksi mädäntynyttä kiiviä -
sai lapsen vanhojen teepussien kanssa,
ja ne vain kasvavat pidemmiksi ja pidemmiksi."
Olette olleet mahtavia! Kiitos, että sain tulla!
Kiitos, Melbourne!
Käännös: Jenni Elina Ohvanainen