Downloaded from YTS.MX
‎UN DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Sunt 70,8 milioane de oameni ‎strămutați în lume, fugind
‎din calea războaielor, ‎a persecuției și a conflictelor.
‎E cel mai mare număr înregistrat ‎de Agenția ONU pentru Refugiați
‎în ultimii 70 de ani.
‎Inegalitatea socială e în creștere,
‎conform ultimului sondaj Oxfam.
‎Cei mai bogați 26 de oameni
‎dețin cât jumătate ‎din populația săracă mondială.
‎Naționaliștii de dreapta ‎și contra-protestatarii se învinuiesc
‎pentru violența izbucnită ‎sâmbătă în Charlottesville.
‎Aceste grupuri susțin ‎dominația rasei albe.
‎Valuri de căldură. Extincție în masă. ‎Calote glaciare topite.
‎GIEC trage un semnal de alarmă:
‎O creștere în temperatură cu 1,5 grade ‎va avea un efect tragic și ireversibil.
‎SOLIDARITATE: RELAȚIE ÎNTRE PERSOANE ‎UNITE DE INTERESE COMUNE.
‎În ultima vreme, nu trece zi ‎fără să fie pomenită vreo criză.
‎Crize economice, ecologice,
‎sociale, de comunicare.
‎Un număr tot mai mare ‎de cercetători au sugerat
‎că o trezire globală e primul pas ‎către schimbare.
‎Nu avem de ales. ‎Singura noastră soluție e
‎să revenim la valorile umanității:
‎solidaritate, împărțire, ‎dăruire, primire și ajutor.
‎Aceste valori trebuie atinse ‎la nivel global,
‎respectând unicitatea fiecărei societăți.
‎Am ajuns să credem că viața se rezumă ‎la o competiție
‎în care cel mai bun câștigă.
‎Cu alte cuvinte, cel mai egoist, ‎cel mai dominant.
‎Dar e o noțiune greșită,
‎una care a fost discreditată ‎de mult de biologie.
‎Competiția, prădarea și cruzimea există.
‎Dar legăm și nenumărate relații ‎de o complementaritate vitală.
‎Trebuie să avem încredere în solidaritate.
‎Fiecare poate acționa la orice nivel ‎și, în orice moment,
‎poate prelua inițiativa ‎de a deveni om pe deplin.
‎O rețea pentru ajutor reciproc...
‎În ultimii patru ani m-am axat ‎pe solidaritate.
‎Indigo susține solidaritatea.
‎Platforma mea permite oamenilor ‎să împartă bunuri și servicii gratuit.
‎Abordarea lui Matthieu Chedid ‎e similară cu a mea.
‎MUZICIAN
‎Membrii trupei sale, Lamomali,
‎provin din toată lumea, ‎arătând că, deși diferiți,
‎putem lucra împreună.
‎Acești artiști celebri...
‎au atras un public enorm ‎în Brazilia, SUA, Franța...
‎...și în toată lumea.
‎Împreună au înregistrat o odă ‎pentru solidaritate
‎și mi-au cerut să regizez videoclipul.
‎Era o șansă de a transmite ‎un mesaj puternic.
‎Dar mai ales,
‎era o șansă să întâlnesc activiști ‎din toată lumea
‎și să le fac munca văzută.
‎SARCELLES, FRANȚA
‎40 DE ZILE PÂNĂ LA FILMAREA ‎CLIPULUI „SOLIDARITÉ”
‎MUIE GARDA
‎Putem face un plan...
‎Înțelegi?
‎Ce căutați aici?
‎Opriți camera!
‎Am venit pentru Marea Provocare.
‎Proiectul lui Mara Kanté.
‎Vrăjeli! Sună-l!
‎Alo? Au venit unii cu camere video.
‎Sunt cu tine?
‎Am crescut în ghetou.
‎Aici se întâmplă totul.
‎Există diversitate socială:
‎muncitori, școlari, oameni ‎care fac afaceri sau merg pe alte căi.
‎Aici totul se amestecă.
‎Încercăm să ne descurcăm.
‎Să ne facem rolul.
‎Marea Provocare a început cu Malik.
‎Ne-a spus: „Fiți atenți!
‎Am văzut o familie pe străzi. ‎M-a impresionat profund.
‎M-am gândit să facem ceva ‎ca să-i ajutăm.”
‎El a venit cu ideea.
‎Și ne-a convins.
‎Bun venit la masa lui Kanté!
‎Pare pregătită pentru cina de duminică.
‎Dar, în câteva ore, mâncarea va fi servită
‎migranților fără adăpost.
‎Marea Provocare a fost lansată de Malik,
‎un bărbat din Sarcelles, șocat ‎de situația disperată a refugiaților.
‎Oricine o poate face.
‎Înainte de toate suntem oameni.
‎Apoi, și părinții noștri au emigrat.
‎Și în ultimul rând, ajută-ți aproapele.
‎Scrie în fiecare carte sfântă.
‎Aventura continuă
‎și în alte cartiere, ‎pregătite să adopte măsura.
‎Da. De la Val-de-Marne până la Val-d'Oise.
‎Acum depinde de voi.
‎Lumea a fost de acord. Erau încântați.
‎E solidaritate.
‎Ne aflăm în una ‎dintre cele mai sărmane zone din Franța.
‎Dar e și cea mai bogată.
‎Nu din punct de vedere financiar.
‎Dar valoarea noastră e să fim uniți.
‎Asta e bogăția noastră.
‎Sărăcia ne unește.
‎Ne ajutăm reciproc.
‎Marea Provocare!
‎Alo?
‎Da? Magicienii? Sunt în regulă.
‎Haide!
‎Întoarce-te.
‎Mai cu viață!
‎E pentru biroul nostru.
‎Haideți!
‎Acolo.
‎Așa!
‎Ne trebuie un mop real.
‎Ăsta e de frumusețe.
‎Nu spală bine.
‎Tata nu l-ar suporta.
‎Nu curăță!
‎„Ce faci?
‎Să strălucească!
‎Vreau să mănânc de pe jos!”
‎Asta ar spune.
‎Ești nebun.
‎Toți ne dedicăm timpul.
‎Dăm din buzunarele noastre,
‎dar trebuie să facem mai mult ‎și să solicităm sprijin.
‎În cele din urmă, avem nevoie ‎de sprijin financiar și material.
‎CAMPANIA ALIMENTELOR
‎Dacă oamenii donează acum, ‎dar nu mai au de unde luna viitoare,
‎nu are rost.
‎Ne trebuie 500 de euro pentru hrană.
‎Cât avem?
‎O mie cinci sute de euro.
‎Ajunge pentru trei.
‎În martie, s-a terminat.
‎De aceea, situația actuală e...
‎E precară.
‎Am fost prea timizi de la început.
‎Am ajuns departe de unde am plecat.
‎Acum am ajuns în punctul
‎în care nu mai strângem fonduri.
‎Avem oameni care ne susțin.
‎Trebuie să cerem. Oamenii ne vor da.
‎Trebuie să fim mândri ‎și să discutăm despre mișcare.
‎Trebuie să avem acces ‎la un public cât mai mare.
‎Sarcelles e cunoscută pentru proiecte.
‎Primul proiect de locuințe din țară.
‎Am crescut în „junglă”.
‎În 2007 au fost revolte aici.
‎Au fost bătuți polițiști.
‎Orașul era devastat.
‎A avut loc un accident violent, ‎doi adolescenți pe motocicletă
‎au fost loviți de o mașină de poliție.
‎Băieții nu purtaseră cască.
‎Paramedicii n-au avut ce face.
‎A avut loc o izbucnire de violențe ‎în acea noapte.
‎Polițiștii au fost împușcați ‎cu gloanțe reale.
‎O nouă noapte de răzvrătire ‎în Villiers-le-Bel.
‎Au fost răniți 82 de polițiști, ‎dintre care șase, grav.
‎Asta s-a întâmplat.
‎Trei luni mai târziu, ‎am fost raportat la poliție.
‎Am fost acuzat că am tras în polițiști
‎și că am încercat să ucid unul.
‎De la speranța...
‎de a deveni fotbalist,
‎am ajuns în închisoare.
‎Atunci a început coșmarul.
‎A durat 29 de luni, ‎timp în care am fost închis,
‎la 20 de ani,
‎într-una dintre cele mai aspre închisori ‎și am stat un an la izolare.
‎Am fost închis singur într-o celulă ‎de nouă metri pătrați.
‎Îmi ziceam că nu există dreptate, pace.
‎Un om nevinovat în închisoare?
‎Eram un nimic pentru ei.
‎Trecuseră șase luni. ‎Credeam că s-a terminat.
‎Credeam că viața mea e distrusă.
‎N-aveam decât să fiu cum cred ei.
‎La dracu' cu sistemul.
‎La dracu' cu judecătorii, cu poliția.
‎La dracu' cu procurorii, cu tot.
‎Am întâlnit un bibliotecar. Mi-a zis:
‎„Știu că ești supărat. ‎Citește cartea asta.”
‎Nu le aveam cu cititul.
‎Nu voiam să citesc.
‎Cărțile sunt numai porcării.
‎Mi-a zis: „Vei vedea. ‎Citește-o! O să-ți placă.”
‎Roger McGowen.
‎Mesajele unui condamnat la moarte.
‎Am început să citesc. ‎O pagină, două pagini.
‎Era interesantă. Am devorat cartea.
‎Carte după carte, le-am devorat pe toate.
‎Toți acești bărbați fuseseră închiși ‎pe nedrept
‎și executau sentințe lungi.
‎Cel mai tare m-a impresionat
‎cartea despre activitatea ‎lui Nelson Mandela,
‎care după 27 de ani în închisoare, ‎încă era dispus să negocieze.
‎Își dorea asta.
‎A lăsat totul deoparte ‎și și-a lăsat inima să vorbească.
‎MAREA PROVOCARE
‎Castroanele.
‎Îți trebuie?
‎De ce ai nevoie?
‎Ia, pune și orez!
‎Pune-o aici, să stea caldă.
‎Vă mulțumesc!
‎Mersi pentru munca depusă azi!
‎V-ați descurcat de minune.
‎De ce ne-am adunat azi?
‎Ca să împărțim mâncarea strânsă
‎oamenilor fără adăpost.
‎Mulțumesc.
‎Să continuăm aventura!
‎Salaam aleikoum!
‎Salut! Mersi!
‎O pun aici.
‎Cum ai ajuns aici?
‎Vin pentru prima oară din Somalia.
‎Sunt probleme mari acolo. ‎În Somalia se luptă prea mult.
‎Poliția nu mă poate ajuta. ‎Nu mai am casă, viață.
‎Asta e pentru ei, sunt oameni pe moarte.
‎Câți oameni... vezi?
‎Câți oameni? E prea mult.
‎Azi nu beau.
‎Mi-e foame.
‎Sunt singurele haine.
‎Nu am nimic.
‎PORTUL D'AUBERVILLIERS ‎CENTURĂ INTERIOARĂ ȘI EXTERIOARĂ
‎El spune că migranții din Sudan,
‎din Palestina, din Irak, ‎toți au un motiv să fie aici.
‎Probabil că se tem ‎sau nu li se respectă drepturile omului.
‎Sunt copiii surorii ei, iar ea e sora ei.
‎Ei sunt copiii ei.
‎Și sora ei.
‎Bărbații au rămas în urmă.
‎Copiii tăi merg la școală?
‎Nu merg la școală. Nu au casă.
‎De când sunt aici?
‎Sunt aici de două luni.
‎Copiii nu merg la școală.
‎Ei dorm aici.
‎Când te gândește că peste 600 de milioane ‎de oameni trăiesc cu doi dolari pe zi...
‎În această privință,
‎mesajul Marii Provocări e luați atitudine!
‎Orice rasă sau religie ai avea,
‎fă ceva, fă-ți datoria.
‎O să conteze enorm.
‎Sărăcia e una dintre cauze ‎care mobilizează voluntari în toată lumea.
‎Violența împotriva femeilor e alta.
‎O năpastă care ne chinuie societatea:
‎genocidul.
‎RIO DE JANEIRO, BRAZILIA
‎Brazilia e printre cele mai afectate țări.
‎Acum, femeile ripostează.
‎Eu sunt Panmela Castro.
‎Sunt născută și crescută ‎în Rio de Janeiro.
‎În copilărie, mama m-a înscris ‎la cursuri de pictură și desen.
‎Mai târziu, în adolescență,
‎am început să fac graffitti.
‎Suntem aici pentru un motiv special,
‎lansarea picturii ‎Dororidade.
‎Pictura murală a fost concepută ‎și desenată de Panmela Castro.
‎S-o aplaudăm, merită!
‎Vreau să vă spun câte ceva ‎despre cum a început totul.
‎Când eram de vârsta multor fete de aici,
‎m-am măritat.
‎Am suferit din cauza violenței domestice
‎și n-am vrut ca alte femei ‎să treacă prin ce am trecut eu.
‎În 2006, când s-a promulgat ‎Legea Maria da Penha
‎pentru drepturile femeilor,
‎am folosit ce aveam, graffitti-ul ‎și arta mea, ca să ajut alte femei.
‎Astfel, de-a lungul anilor,
‎am fondat Rețeaua NAMI,
‎abordând școlile și comunitățile,
‎pentru a promova legea.
‎Dororidade.
‎De unde ți-a venit ideea, ‎ce înseamnă pentru tine?
‎Auzim des vorbindu-se ‎despre solidaritatea femeilor,
‎acea uniune, acel sprijin între femei.
‎Dororidade ‎e un concept
‎care evocă durerea suferită ‎din pricina machismului și a rasismului.
‎Acestea ajung să rănească toate femeile.
‎Femei de toate rasele.
‎Avem „Afrografitti”, ‎un program complet gratuit,
‎prin care femeile se pot înregistra ‎pe site-ul nostru
‎și pot participa la cursuri de graffitti ‎timp de opt luni
‎și pot învăța despre drepturile lor
‎de la coordonatori ‎specializați în domeniu.
‎TĂCEREA ÎNSEAMNĂ CONSIMȚĂMÂNT
‎NU AȘTEPTA PÂNĂ MÂINE ‎SĂ RAPORTEZI ABUZUL DE ACUM
‎Pictura murală a Panmelei
‎din fața secției de poliție e ‎un adevărat dar pentru noi toți.
‎Pictura murală ne dă putere.
‎Aș spune că ne face mai puternice.
‎Din nefericire, ‎Brazilia e pe locul cinci în lume,
‎fiindcă femeile sunt ucise ‎doar pentru că sunt femei.
‎Tatiana Spitzner a fost găsită moartă ‎pe 22 iulie.
‎Filmarea din parcare arată că bărbatul ‎care a atacat-o pe Tatiana
‎era soțul ei, Luis Felipe Manveiler.
‎Camerele de supraveghere arată ‎un om violent.
‎Lupta continuă în lift.
‎La 25 de minute ‎după ce a ajuns la apartament,
‎ea cade de pe clădire.
‎La trei dimineața, ‎Luis Felipe e văzut în lift,
‎ducând cadavrul femeii în casă.
‎Patru minute mai târziu, ‎suspectul poartă altă cămașă
‎și curăță urmele de sânge din lift.
‎La trei dimineața, fuge.
‎E o societate patriarhală, ‎o societate sexistă,
‎cu bărbați misogini
‎și mai ales, oameni violenți.
‎I-am auzit pe mulți spunând: ‎„Da, o bat, dar e nevasta mea.”
‎Ei cred că au dreptul să facă asta.
‎Femeile decid să meargă la poliție ‎doar după ce au suferit ani de zile.
‎Eu am suferit ‎din cauza violenței domestice.
‎Credeam că, fiind femeia din căsnicie,
‎trebuie să îndur,
‎asta era deja cultura familiei mele,
‎cultura cartierului, ‎a oamenilor cu care trăiam.
‎Apoi, într-o zi, a încuiat toată casa,
‎ca să nu audă nimeni ce avea să facă.
‎A dat muzica tare și a început să mă bată.
‎M-a lovit cu palmele, ‎cu pumnii, cu picioarele.
‎M-a agresat vreme de două ore.
‎Mama lui a văzut, ‎dar n-a vrut să mă ajute.
‎I-a spus: „Trebuie s-o bați ‎pentru că n-a pregătit prânzul.”
‎Eu studiam și aveam și o slujbă. ‎Veneam noaptea târziu,
‎ca să nu bănuiască nimeni ‎că am fost bătută.
‎Mi-a cumpărat un ghips ‎și mi l-a pus la picior
‎ca și cum l-aș fi avut rupt.
‎De fapt, voia să mă împiedice să fug.
‎Să fug de acasă.
‎Am stat încuiată în casă o săptămână,
‎vindecându-mă în liniște
‎și sperând că voi putea pleca ‎la mama curând.
‎El avea telefon mobil, eu, nu.
‎Într-o zi, și-a lăsat telefonul în casă.
‎A doua zi,
‎a apărut mama însoțită de doi vlăjgani.
‎După întâmplarea asta, m-am mutat.
‎Am depus plângere,
‎dar n-a dus nicăieri, nu exista ‎Legea Maria da Penha.
‎Nu s-a rezolvat.
‎Înțelegeți?
‎FEMEI VICTIME ALE VIOLENȚEI DOMESTICE ‎SUNAȚI LA 180 PENTRU RECLAMAȚII
‎Bel, pune multă vopsea acolo,
‎în zona cu mușchi.
‎Am unghii frumoase.
‎Cred că sunt singura artistă de graffitti
‎cu astfel de unghii.
‎Bebel, ce vrei să pictezi aici?
‎E Săptămâna Conștientizării ‎Cancerului la Sân
‎și m-am gândit să picteze o femeie
‎care își arată sânii.
‎O femeie care seamănă cu mine.
‎Ce drăguț!
‎Haide că înregistrăm ‎Bebel, n-o da în bară
‎Mai fac câte-un graffiti ‎Și eu pe-afară
‎Femei și alte artiste ‎Noi suntem serioase
‎Bebel e în prima linie ‎Cu fetele frumoase
‎Avem nevoie de conducere ‎Și de multă credință
‎Dedic această melodie ‎Către orice ființă
‎Și cânt direct cu inima
‎Bebel vă cântă din ghetou ‎Și vă iubește mereu
‎Am vrut să-ți țin ritmul, ‎dar nu mă pricep.
‎Prin Rețeaua NAMI
‎au muncit mult ca să emancipeze femeile,
‎iar acum luptăm să ne păstrăm drepturile.
‎Ce drepturi avem.
‎Ești mai în vârstă, ‎știi cum era pe vremuri.
‎Da, știu.
‎Când se întâmplau acte de violență
‎în casă, le denunțam.
‎Dar poliția întreba mereu: „Ce ai făcut?”
‎Deci eu eram bătută,
‎iar poliția avea tupeul să mă întrebe ‎de ce am fost bătută.
‎E machism instituționalizat.
‎Ăștia sunt bărbații creați de societate.
‎De aceea creăm o societate diferită.
‎Pentru asta a luptat și Marielle
‎și de aceea a fost ucisă, ‎pentru că a dat o voce acelor femei.
‎Te temi când mă auzi vorbind așa.
‎Panmela, nu vreau ca tu...
‎S-ar putea întâmpla ceva rău.
‎Am fost martoră la asta, fetelor.
‎Oamenii protestau ‎în ședințe școlare, în universități.
‎Cei care vorbeau despre ce nu trebuia
‎erau fotografiați, ‎arestați, și apoi dispăreau.
‎Dar am ajuns până aici...
‎Nu vreau asta pentru fetele mele.
‎Mulți au luptat înaintea noastră ‎pentru drepturile de azi
‎și acum sunt apreciați.
‎N-a început de ieri. ‎Au trecut zece ani, toți știu asta.
‎E o treabă murdară, asta spun. ‎Și acum e violență.
‎De aceea avem nevoie de oameni.
‎Doamne, numai când mă gândesc...
‎Nu renunț la munca mea.
‎Nu mi-e frică să mor mâine,
‎fiindcă eu cred
‎că e mai bine să trăiești în libertate,
‎să poți să te exprimi,
‎să faci ce vrei,
‎să-ți trăiești viața pe deplin...
‎decât să trăiești asuprit atâta timp.
‎LUPTAȚI CA MARIELLE FRANCO
‎În curând va trebui să-mi prezint ideea
‎pentru videoclipul „Solidarité”.
‎NEW YORK, SUA
‎În Brazilia am conștientizat ‎violența împotriva femeilor.
‎Cum sunt minoritățile culturale afectate?
‎CAFENEAUA POEȚILOR NUOYRICAN
‎CAFENEAUA POEȚILOR
‎Pe internet,
‎am văzut un clip ‎cu o poetă urbană sudaneză din SUA,
‎victimă a segregării.
‎Aborda subiectul în operele sale.
‎„În această Americă, ‎dacă ești de culoare și musulman
‎ești îngropat de două ori.
‎Ești lăsat pe dinafara oricărei discuții ‎care te preocupă.
‎Mereu ți se pune la îndoială umanitatea.
‎Mereu trebuie să lupți ‎ca să fii văzut așa cum ești.
‎Mereu ești acceptat doar pe jumătate.
‎Musulmanii sunt noii oameni de culoare, ‎ca și cum n-aș fi existat.
‎Ca și cum aș fi o umbră la rugăciune
‎sau o fisură în Clopotul Libertății.
‎Sunt blocată între credința aleasă ‎și culoarea primită.
‎Nu pot fi de culoare și arabă,
‎și să fiu binevenită aici.
‎Într-o sâmbătă,
‎mi s-a spus că islamiștii ‎ca mine ar trebui să se arunce în apă.
‎În aceeași oră,
‎o altă arăboaică m-a numit sclavă.
‎Port cu mine ceea ce sunt
‎și ceea ce am pierdut.
‎Casa mea e unde sunt și eu.
‎Și nu plec nicăieri.”
‎Eu sunt Afaq, prietenii îmi spun Fofo.
‎Am 22 de ani, sunt artistă, activistă, ‎educatoare, poetă și fotografă
‎dintr-o familie de refugiați.
‎M-am născut în 1996, în Yemen.
‎Dar familia mea e din Darfur, Sudan.
‎M-am născut în Yemen
‎fiindcă familia mea a trebuit ‎să fugă din Darfur.
‎Tata e militant pentru pace
‎și a avut probleme ‎din cauza militantismului.
‎În Yemen există un război civil,
‎așa că, din primele zile de viață,
‎am fost înconjurată de violență.
‎Părinții mei nu voiau asta pentru noi,
‎așa că am ajuns în America.
‎Să trăiești în America înseamnă
‎să lupți cu prejudecățile împotriva ‎celor de culoare și a musulmanilor.
‎Folosesc arta și activismul ‎pentru a critica aceste sisteme,
‎să dau glas vocilor marginalizate
‎și să lupt cu intoleranța, în general.
‎...vă spunem că asta se întâmplă.
‎Facem parte din evenimentul ‎„Nu interziceți musulmanii”
‎care are loc în toată țara.
‎Ne vom mobiliza pe 18, la Washington D.C.
‎Facem istorie, dragi frați și surori.
‎Noi vom schimba cursul...
‎...pe care a pornit țara,
‎ieșind mândri în față,
‎făcându-ne auziți,
‎că refuzăm ca valorile noastre americane
‎să ne fie încălcate.
‎Da!
‎Militez împotriva rasismului, ‎a intoleranței, a sexismului
‎pentru că le-am trăit pe pielea mea.
‎Am studiat la Universitatea din Arizona.
‎Voiam să studiez Drepturile Omului,
‎mereu mi-am dorit asta.
‎Fiind din Darfur, ‎fiind dintr-o familie de refugiați,
‎dar, când am ajuns acolo,
‎m-am confruntat cu cel mai crunt rasism,
‎pentru faptul că sunt de culoare ‎și musulmană.
‎Am pățit de atâtea ori ‎să mi se spună lucruri urâte,
‎încât a devenit realitatea mea, ‎normalitatea mea.
‎Acea religie...
‎Acea religie e una a urii!
‎E o religie care ucide!
‎Islamul ucide oameni!
‎Islamul urăște evreii!
‎Am avut o întrevedere ‎cu decanul consiliului,
‎iar câțiva studenți marginalizați ‎care știau că mă întâlnesc cu ea,
‎m-au rugat să-i spun ce pățim toți.
‎Nu eram singura agresată.
‎Mulți studenți se simțeau în pericol,
‎mai ales cei gay și amerindienii.
‎Mi-a răspuns așa:
‎„De zece ani de când lucrez ‎la universitate,
‎n-a venit nimeni la mine cu așa ceva.”
‎Când i-am spus că am dovezi video
‎cu bărbatul acela care țipă,
‎mi-a zis: „Dacă nu e un loc sigur,
‎știu că se întâmplă unele lucruri ‎cu familia ta acasă.”
‎Acasă, adică în Sudan.
‎„De ce nu de duci înapoi?
‎Poate că nu e locul tău aici.”
‎A fost ultima picătură.
‎De aproape doi ani mi se spusese ‎că nu e locul meu acolo.
‎Am fost atât de afectată, ‎a doua zi m-am întors în Philadelphia
‎și nu m-am mai dus în Arizona.
‎Mi-am lăsat toate lucrurile acolo.
‎Nu vreau să mai am de-a face cu acel loc.
‎CENTRUL DE ARTĂ FOTOGRAFICĂ ‎DIN PHILADELPHIA
‎Aici e Centrul de Artă Fotografică.
‎Bun.
‎Ei m-au ajutat să aflu
‎cum să împac poezia cu fotografia.
‎- Aici e, nu? ‎- Da.
‎Am ales să îndrept camera spre mine,
‎ca să-mi revendic identitatea.
‎Vreau să ofer ocazia celor ca mine
‎să fie reprezentați cum se cuvine.
‎Toate acestea sunt conflictuale.
‎Tema acestor fotografii e privirea,
‎să faci oamenii să te privească în ochi ‎și să vadă că ești om.
‎M-am apucat de fotografie în 2015.
‎Am fost în Darfur ‎pentru prima dată în zece ani.
‎Această dictatură este responsabilă
‎pentru moartea ‎a multor membri ai familiei mele.
‎Am văzut cu ochii mei ‎genocidul din Darfur.
‎La cinci ani...
‎...am văzut trăgându-se cu arma ‎și sângele șiroind din corpul cuiva.
‎În 2015, am mers cu un aparat foto...
‎...ca să nu mai fie totul în mintea mea.
‎Puteam face acele fotografii, ‎ca să vadă și alții ce se întâmplă.
‎Simțeam că dacă nu mi-aș fi pozat familia
‎și pe alții din taberele de refugiați,
‎s-ar spune că n-au existat niciodată.
‎De aceea muncesc la poeziile
‎și la fotografiile mele,
‎ca nimeni să nu poată nega adevărul.
‎Arta poate juca ‎un rol crucial în activism.
‎PARIS, FRANȚA
‎Piesa „Solidarité”
‎și clipul lui Lamomali
‎erau șansa să punem accentul ‎pe solidaritate.
‎De fapt...
‎Muzicienii și activiștii au ceva în comun.
‎Vibrația pe care o poartă în suflet...
‎și încearcă să o răspândească.
‎Mulțumesc.
‎Cred că Lamomali depășește muzica.
‎Să fac parte din acest proiect înseamnă ‎să fiu în familie.
‎Când l-am cunoscut pe Matthieu, ‎mi-a vorbit despre Lamomali.
‎M-a întrebat: ‎„Îi cunoști pe Toumani și pe Sidiki?”
‎Sigur că da.
‎Felul în care cântă la ‎kora ‎a trezit
‎o energie misterioasă în mine. ‎Mă face să plâng.
‎Adevărații artiști, ‎muzica, sunt vindecătoare.
‎Totuși, ei sunt cei mai bolnavi.
‎Ei încearcă să se vindece ‎și, în acest timp,
‎să vindece și publicul.
‎Unii oameni plâng imediat.
‎Toți reacționează ‎în funcție de stadiul bolii.
‎Suntem supraviețuitori.
‎Muzica ne susține.
‎Ne ajută să supraviețuim ‎și să rămânem vii,
‎să avem speranță, când pășim spre viitor.
‎Punând laolaltă valorile
‎pe care le împărtășim,
‎mergem mai departe.
‎Manitoumani
‎Și voi!
‎Manitoumani
‎Toată lumea!
‎Manitoumani
‎Dincolo de dezastrul ‎Poveștii noastre de viață
‎Manitoumani
‎Dincolo de zidurile înalte ‎Ale vieții noastre false
‎Manitoumani
‎Mai tare, toată lumea!
‎Manitoumani
‎Nu vă aud! Mai tare!
‎Întâlnirea cu Mara, Afaq și Panmela
‎m-a afectat profund.
‎Să-i văd luând măsuri, ‎în ciuda obstacolelor
‎și a resurselor limitate,
‎m-a impresionat profund.
‎Făceau tot ce le stătea în putere.
‎Trebuia să-i ajut cumva.
‎Voia să schimbe lumea
‎Dar lumea l-a schimbat pe el
‎Astăzi, pe rețelele sociale,
‎un clip poate avea ‎milioane de vizualizări.
‎Multe organizații apelează la media.
‎Pentru videoclip,
‎am sugerat ca muzicienii ‎din Lamomali să fie înlocuiți
‎cu Mara, Afaq, Panmela...
‎și alți activiști.
‎Mă bag. E o idee bună.
‎Să vorbim și cu ceilalți.
‎Cu Toumani și cu restul.
‎La fiecare proiect nou,
‎apare problema reacției oamenilor.
‎Dacă resping...
‎sau adoptă cauza.
‎Toumani Diabaté și fiul său, Sidiki,
‎sunt artiști importanți în Mali.
‎O țară săracă.
‎10 ZILE PÂNĂ LA FILMAREA ‎VIDEOCLIPULUI „SOLIDARITÉ”
‎Matthieu mi-a vorbit ‎despre videoclipul pentru „Solidarité”.
‎Ar trebui să profităm de această ocazie
‎ca să ajutăm organizația pentru albinism
‎Salif Keita face asta prin fundația sa.
‎Trebuie să ne ajutăm unii pe alții.
‎Sunt oameni sărmani ‎care suferă din pricina respingerii.
‎E crucial.
‎E o cauză nobilă.
‎Ulei de cocos.
‎Oxid de zinc.
‎Îți protejează pielea de soare.
‎E cremă protectoare de casă.
‎E simplă de făcut.
‎Adăugăm asta.
‎Mersi.
‎Acum ce facem?
‎- O lăsăm să se răcească. ‎- O lași să se răcească.
‎Mai adaugi ceva?
‎Nu, asta e tot.
‎Poți s-o testezi.
‎Pe păr.
‎Nu rata nicio zonă.
‎Ai nevoie de protecție.
‎Gata.
‎Ne-am adunat astăzi ‎ca să discutăm despre AMPA.
‎Noi membri s-au alăturat organizației.
‎Scopul nostru e să aducem acest lucru ‎în atenția publică.
‎Încă vedem părinți ‎care își abandonează copiii albinoși.
‎Femeile sunt repudiate de soții lor,
‎care susțin că nașterea copiilor albinoși
‎dovedește că nu le-au fost fidele.
‎Aici, în Mali,
‎încă se crede că organele albinoșilor
‎sunt o sursă de bogăție.
‎De curând, sora noastră, ‎Ramata, a fost ucisă.
‎În orașul Fana, timpul a stat în loc ‎sâmbătă noapte.
‎Ramata, o fetiță de cinci ani ‎a fost răpită,
‎smulsă de lângă mama ei, Awa, ‎lângă care dormea.
‎Cadavrul fetiței a fost găsit ‎la 150 de metri de casă,
‎decapitat și eviscerat.
‎Se întâmplă mereu în timpul alegerilor.
‎Conform credințelor persistente,
‎organele de albinos aduc bogăție, ‎avansare socială și succes politic.
‎Insist pe acest punct. ‎Albinismul rămâne neînțeles.
‎Bun venit tuturor!
‎Să ne unim vocile,
‎să ajungem la cei ‎care nu reușesc să înțeleagă
‎că albinismul nu e o catastrofă.
‎Când eram tânăr,
‎îmi era greu să-mi găsesc de lucru ‎și să-mi găsesc o soție.
‎Când ceream o fată în căsătorie,
‎eram refuzat. Nu aveam serviciu ‎și eram albinos.
‎O să dau bacul anul acesta,
‎dar am avut probleme la școală.
‎O să absolv în domeniul științei.
‎Mi-e greu să văd exercițiul la care lucrăm ‎când se scrie la tablă.
‎Toți suferim de o miopie incurabilă.
‎Avem nevoie de fonduri ‎ca să cumpărăm ochelari pentru toți.
‎Ne facem propria cremă ‎de protecție solară.
‎Loțiunea de plajă e foarte scumpă.
‎Trebuie s-o comandăm.
‎O altă problemă e ‎să te căsătorești devreme.
‎Dacă te însori devreme,
‎cu ajutorul lui Dumnezeu, ‎ai copii cât ești tânăr.
‎Înainte ca acel copil să devină adult,
‎ai timp să pregătești viitorul lui.
‎De aceea am vrut să mă însor devreme, ‎dar n-am putut.
‎Părinții fetelor mă refuzau ‎fiindcă sunt albinos,
‎spunând că nu pot lucra în soare,
‎că sunt sărac și tot așa.
‎Dar nimeni nu poate scăpa de soartă.
‎Vreau ca noi, albinoșii, ‎să ne unim forțele,
‎să ne aducem cauza în atenția publică ‎și să obținem sprijin,
‎să fim incluși în societate ‎și să ne lăsăm situația disperată în urmă.
‎Pentru a-și prezenta acțiunile,
‎Broulaye, Afaq, Panmela și Mara ‎au acceptat să fie în prim-plan în clip.
‎Filmarea videoclipului a fost o provocare.
‎Speram să adunăm sute de oameni ‎în Brazilia, Franța, SUA și Mali.
‎Trebuia să creăm o mișcare.
‎CUM CREĂM O MIȘCARE? ‎CONFERINȚĂ
‎Vorbim mult despre poziția de lider ‎și cum se creează o mișcare.
‎Un lider trebuie să aibă tupeul ‎să iasă în față și să fie ridiculizat,
‎dar ce face el e ușor de imitat.
‎Primul partizan are un rol crucial.
‎Va arăta tuturor cum să-l urmeze.
‎Mai vin doi oameni și, imediat, încă trei.
‎Am luat avânt.
‎Este momentul critic.
‎Avem o mișcare.
‎În minutul următor, îi veți vedea pe cei ‎care urmează mulțimea,
‎de teama că vor fi ridiculizați ‎dacă nu o fac.
‎Așa se creează o mișcare.
‎RIO DE JANEIRO, BRAZILIA
‎În favela în care urma să filmăm clipul,
‎tensiunile erau în creștere.
‎Avusese loc un schimb de focuri ‎între bande rivale și forțele de ordine.
‎Oamenii stăteau în case.
‎Aceste morți fac locuitorii ‎să fie temători.
‎Ei nu vor să fie implicați,
‎mai ales că unii dintre cei decedați ‎fuseseră nevinovați.
‎Crezi că oamenii vor ieși pe străzi, ‎cu toată tensiunea aceasta?
‎Nu putem promite, ‎dar vom face tot ce putem.
‎Din moment ce și Panmela își aduce arta ‎și militează pentru feminism,
‎e o mișcare ce aduce bucurie comunității.
‎Oamenii pot ieși din case liberi
‎și pot continua să trăiască ‎așa cum ne dorim să trăiască,
‎în libertate de mișcare și pace.
‎Evenimentul le dă această ocazie.
‎Va fi grozav.
‎Din fericire, ne-am putut baza ‎pe ajutorul organizațiilor,
‎ca să ne aducă ‎câți mai mulți participanți.
‎Bună!
‎Vă încurajez pe toți să vă alăturați nouă,
‎să ne sprijiniți, să ne ajutați,
‎ca să devină un eveniment minunat.
‎Avem nevoie de sprijinul vostru, ‎de puțin ajutor.
‎Hai, Bahiana, e timpul ‎pentru clipul „Solidarité”!
‎Ce faci, Bahiana?
‎Haide, să mergem!
‎Haide, Bahiana! Să ne ridicăm!
‎Hai, băieți! Veți fi filmați de Globo!
‎Filmăm un clip muzical!
‎E vorba despre solidaritatea
‎dintre albinoși și non-albinoși ‎din Mali, Africa și întreaga lume.
‎Solidaritate!
‎În Paris, în timp ce ne pregăteam ‎pentru filmări,
‎la știri se transmitea ‎despre rasismul împotriva asiaticilor.
‎Comunitatea chineză ‎din Aubervilliers s-a adunat astăzi
‎pentru a-l comemora pe Zhang Chaolin, ‎un croitor de 49 de ani,
‎atacat și ucis pe stradă.
‎Jefuit pentru o geantă, moartea sa ‎a îndemnat la un val de solidaritate.
‎Cei care au afaceri suferă ‎din cauza stereotipurilor,
‎fiind considerați bogați ‎și că umblă cu bani la ei.
‎Prejudecățile persistă, ‎precum și rasismul împotriva asiaticilor.
‎E un drum lung, e o luptă lungă.
‎Timpul era limitat.
‎Dar voiam să contactăm organizația ‎Tamarei și să discutăm despre proiect.
‎ULTIMA ZI ÎNAINTE DE FILMAREA ‎VIDEOCLIPULUI „SOLIDARITÉ”
‎Ideea e simplă.
‎Stăm lângă liderii comunității.
‎Tamara și Ajian.
‎Punem niște muzică. Trebuie să sărbătorim,
‎să dansăm, să ne distrăm ‎și să atragem oameni.
‎Bine?
‎Mulțumesc pentru prezență
‎și pentru sprijinul ‎cauzei comunității chineze din Franța.
‎Suntem victime ale rasismului.
‎Tatăl lui Ajian a fost ucis ‎în Aubervilliers.
‎Mulțumim pentru solidaritate. ‎Avem nevoie de voi.
‎Filmăm acum!
‎Acțiune!
‎Vreau să vă văd zâmbind.
‎Zâmbiți și toată lumea, mâinile în aer!
‎Toată lumea!
‎Haideți, mergeți!
‎Mergeți!
‎Mai multă mișcare! ‎Dinei, vino în față mai mult, dansează!
‎Panmela, mișcă-te mai mult, ‎dezlănțuie-te, dansează pe ritm!
‎Voi din clădire, haideți!
‎Solidaritate!
‎Ești prietenul meu
‎Spiritul din Mali
‎Pentru tine, prietene
‎Spiritul din Mali
‎Ești prietenul meu
‎Spiritul din Mali
‎Dublă, dublă iluzie ‎Simt o profundă confuzie
‎Vino pe drumul națiunii ‎Urmează-mi intuiția
‎Vino și fă un pas ‎Vezi frumusețea din jur
‎Vino și fă un pas ‎Vino și uită-te în jur
‎Sunt cu capul în nori
‎Inima-mi bate în ritmul muzicii
‎Mai cântă puțin ‎Simte puțină dragoste
‎Vino și cântă puțin ‎Vino și mai iubește puțin
‎Sufletul meu e în Mali
‎Cântăm
‎Dansăm
‎Ne mișcăm
‎Discutăm
‎Spiritul din Mali
‎SUNTEM ÎMPREUNĂ
‎Solidaritate
‎SOLIDARITATE
‎Solidaritate
‎Pentru ce naiba luptă?
‎Solidaritate
‎Pentru ce naiba luptă?
‎Solidaritate
‎Pentru ce naiba luptă?
‎Solidaritate
‎- Alo? ‎- Fofo?
‎Bună!
‎Ce faci?
‎Bine.
‎Mă gândeam la filmare, ‎a fost foarte distractiv.
‎Familia ta a văzut clipul?
‎Da. Mi-a rămas cântecul în cap, ‎îl tot fredonez.
‎Te-am sunat pentru că mi-a venit o idee.
‎După filmare, eu și echipa ‎chiar am vrut să te ajutăm cumva.
‎Aici, în Franța, e un ONG ‎care ar vrea să te cunoască.
‎Vrea să găsească o cale ‎ca să vă ajute pe cei din videoclip
‎cu angajamentele ‎pentru organizațiile voastre.
‎Ai fi dispusă să vii zilele următoare?
‎Vin la Paris? Într-o oră sunt acolo!
‎BUN VENIT LA PARIS
‎Ce faci?
‎Bun venit!
‎Ce tare! Ce faci? Bine? Mulțumesc.
‎- E prima oară aici? ‎- Da.
‎Spune că e frig.
‎Da?
‎„Dacă iubirea mea te jignește, ‎iubește-te singur.
‎Dacă iubirea mea te jignește, ‎nu-mi pare rău.
‎Și dacă iubirea mea te jignește, ‎nu va muri.”
‎- Atât. ‎- Super!
‎Grozav!
‎Pot și eu.
‎„Zbor ca un fluture.
‎Înțep ca o albină.”
‎Nu, glumeam.
‎Cuvintele îți oferă ‎o deschidere către lume.
‎Ea stăpânește această artă.
‎O artă respectabilă.
‎Și cartea ta?
‎Ne-a spus despre ea.
‎E despre povestea mea.
‎Se numește ‎Prezumția de vinovăție.
‎Am fost închis 29 de luni, înaintea ‎unui proces care a durat două săptămâni.
‎Voiau să mă închidă 15 ani.
‎Și am fost achitat.
‎Pentru toate acuzațiile.
‎Cum se numește?
‎Prezumția de vinovăție.
‎E vorba despre prejudecăți,
‎despre aspectul fizic,
‎ceea ce reprezentăm, și nu faptele.
‎Și la asiatici.
‎Oamenii cred că suntem bogați, ‎că avem bani la noi.
‎- Nu e adevărat. ‎- Desigur.
‎Prejudecățile ucid. Distrug vieți.
‎Exact.
‎Nu doar în Franța și în SUA,
‎sistemul penitenciarelor e corupt
‎și afectează disproporționat ‎oamenii de culoare.
‎Am observat asta.
‎Și nu există dovezi
‎că ar comite mai multe infracțiuni.
‎Desigur.
‎La sfârșitul călătoriei,
‎am fost ajutat de Ashoka,
‎un ONG internațional ‎care ajută antreprenorii sociali.
‎Mi-au sprijinit rețeaua.
‎Știam că și activiștii ar avea de câștigat ‎dacă i-ar întâlni.
‎PARIS, FRANȚA
‎Ashoka e un ONG internațional,
‎prima rețea de agenți ai schimbării,
‎încercând să sprijine sau să dezvolte ‎ecosistemul de inovare socială,
‎pentru a răspunde la provocările majore ‎ale societății.
‎Finanțăm antreprenorii sociali,
‎îi ajutăm prin experiență, ‎îi punem în legătură cu mentori,
‎aducem antreprenorii sociali împreună.
‎E dificil să plătim ‎din buzunarele noastre.
‎Avem nevoie de sprijin ‎în aceea ce privește structura, logistica,
‎finanțarea și strategiile.
‎Avem nevoie de ajutor pentru a obține ‎loțiune de plajă și ochelari de soare.
‎Asociația noastră a fost creată ‎acum opt ani.
‎Așa.
‎Dar n-am primit un sprijin semnificativ.
‎Sperăm că a sosit clipa.
‎Nu avem spațiu ‎pentru a dezvolta proiectul,
‎nu avem unde să ne punem materialele,
‎tot ce avem nevoie, ‎nu avem spațiu de lucru,
‎de aceea trebuie să începem ‎cu construcția.
‎Așa putem ridica al doilea ‎și al treilea etaj al casei noastre.
‎Vreau ca oamenii să înțeleagă ‎că poți fi chinez, dar poți fi și francez.
‎E mai greu să înțeleagă legea ‎dacă nu vorbesc franceză.
‎E mai greu să meargă la poliție ‎dacă nu vorbesc franceza.
‎Nu avem instrumente.
‎Mi-aș dori să continui ‎să schimb mentalități,
‎să schimb fundamentul rasismului ‎și al intoleranței.
‎Mi-aș dori să devin o activistă mai bună,
‎să am oameni de la care să învăț,
‎care fac asta de mai mult timp ca mine.
‎Cred că avem mii de moduri,
‎iar tu va trebui să alegi,
‎poate discutând cu alții ‎care au făcut această alegere
‎te poate ajuta să-ți găsești calea, ‎cum vrei tu s-o faci.
‎Mulțumesc.
‎Pa!
‎Alo?
‎- Ce face toată lumea? ‎- Sunt bine.
‎- Și tu? ‎- Sunt bine.
‎Ai ajuns cu bine?
‎Da, am ajuns cu bine.
‎Când discuți cu ei, nu uita ‎să întrebi despre loțiunea de plajă.
‎Le-am spus, și despre cumpărarea ‎unui aparat care s-o producă.
‎Bine. Și ceilalți?
‎Sunt bine.
‎Toți sunt de treabă.
‎Mai ales o femeie sudaneză.
‎Bravo!
‎Dacă petreceam mai mult timp împreună, ‎mă însuram cu ea.
‎Doamne!
‎Te-ai dus acolo cu munca ‎sau pentru fete?
‎Ambele! M-aș bucura ‎să-mi găsesc și o soție.
‎Și fetele albe?
‎Ele n-au timp.
‎Sunt drăguțe, dar grăbite.
‎Așa e.
‎Se duc devreme la muncă. ‎N-au timp de palavre.
‎Se trezesc înainte de muezin
‎și când e frig.
‎Aminata, vorbim mai târziu.
‎Îți spun mai multe data viitoare.
‎Îți face bine!
‎E sănătos.
‎Poftă bună!
‎Tamara, ce idee ți-ai făcut ‎după ziua ta de filmare?
‎Cu echipa?
‎Primul cadru a fost filmat ‎în cartierul chinezesc.
‎M-au impresionat figuranții, ‎adevărații protagoniști.
‎Dansau și transmiteau bucurie.
‎Eram o mie de oameni acolo.
‎Uimitor!
‎Nu-mi place să dansez, ‎dar am fost nevoită.
‎Și atmosfera se relaxează.
‎Această unire se naște din solidaritate.
‎Cuvântul „solidaritate” e captivant. ‎E scopul nostru.
‎Din ziua filmării îmi amintesc
‎faptul că eram încordată ‎și apoi m-am relaxat.
‎Am dansat mult cu oamenii.
‎Mi-a fost greu să rup bariera asta.
‎Videoclipul e despre solidaritate.
‎Oamenii simpatizau cu noi,
‎iar aici trebuie să trecem dincolo ‎de bariera de colonizare.
‎Există multe bariere
‎împotriva europenilor și a americanilor
‎care își impun cultura.
‎Să fie un străin...
‎care să-mi spună: ‎„Fă-o aici, înregistrează aia...”
‎„Du-te naibii, nenorocitule, ‎crezi că tu ești șeful aici.”
‎Asta credem despre problemele colonizării.
‎Faptul că am venit ‎și am participat înseamnă mult.
‎De obicei, ‎albii nu se amestecă așa printre noi.
‎Apari în clip?
‎Nu cu ei.
‎Eram în Brazilia.
‎Nu în Brazilia.
‎Haide!
‎Erai în Sarcelles.
‎- Acolo, pe tron. ‎- Da.
‎Îmi vine în minte o imagine de golan. ‎Spun și eu!
‎Te-aș evita pe stradă.
‎Dar ai un suflet mare.
‎Solidaritate!
‎Aveți încredere în mine.
‎Urmați-ne și credeți în noi.
‎- Ieșim în oraș? ‎- Ieșim în oraș.
‎Ne luăm gecile?
‎- Și pașapoartele? ‎- Nu...
‎Greg Zlap!
‎Ibrahim Maalouf!
‎Avem o surpriză pentru voi.
‎Ați văzut clipul „Solidarité”, nu?
‎Da!
‎Am invitat activiștii, ‎niște oameni extraordinari.
‎I-am adus aici, la Paris.
‎Ei nu știu că urmează să urce pe scenă.
‎E o surpriză.
‎Vreau să cântați toți „Solidarité”.
‎Foarte încet la început.
‎Întâi, să facem liniște deplină.
‎Solidaritate
‎Știu ce e dragostea, știu ce e libertatea ‎Și știu pentru ce să lupt
‎El de ce nu o știe ca mine?
‎Pentru ce naiba luptă?
‎Acum ambițiosul ne desparte și mai tare
‎Dar el nu știe
‎Că nu poți stăpâni inima altuia
‎Nu poți ucide iubirea din suflet
‎Solidaritate
‎Nu, nu, nu
‎Solidaritate
‎Mi-am sădit speranța la rădăcina vieții
‎Am plantat torțe ‎În bezna nopții
‎Toată lumea!
‎Împreună!
‎Pentru iubire!
‎Mulțumesc, Bercy!
‎Mulțumesc!
‎În zilele noastre, ‎pare că lumea se prăbușește.
‎Unde ne îndreptăm?
‎E sfârșitul unei ere.
‎Suntem în fața unei pagini goale.
‎În toată lumea,
‎mișcările promovează noi moduri de consum,
‎de discuții,
‎de împărțire,
‎de protejare a planetei.
‎Dorința de schimbare cuprinde ‎speranță și solidaritate.
‎Dar poate duce și la ură și violență.
‎Amenințările care ne pasc
‎i-au determinat pe Mara, Panmela, Afaq, ‎Broulaye și Tamara să acționeze.
‎Recunoașterea umanității ‎și soartei noastre comune
‎e o condiție de supraviețuire.
‎E cea mai mare provocare a vremii noastre.
‎MEDITAȚI PENTRU CLIMAT
‎Această experiență m-a învățat ‎că fiecare faptă și cuvânt contează.
‎Acea solidaritate se poate răspândi, ‎e puternică și vitală.
‎SALVAȚI PLANETA
‎Pentru ca această lume să-și revină, ‎rămâne o întrebare.
‎Acum că am devenit conștienți, ‎suntem pregătiți să acționăm?
‎UNESCO - ORGANIZAȚIA NAȚIUNILOR UNITE ‎PENTRU EDUCAȚIE, ȘTIINȚĂ ȘI CULTURĂ
‎SUMMITUL G7 PENTRU EDUCAȚIE ‎PARIS, FRANȚA
‎G7 - FRANȚA
‎Bună, Fofo!
‎- Mă bucur să te revăd! ‎- Și eu!
‎Sunt 500 de milioane de femei ‎analfabete în lume.
‎De două ori mai mult decât bărbații.
‎Înainte de 2030, trebuie să educăm ‎încă 620 de milioane de copii,
‎inclusiv 450 de milioane în Africa.
‎Aveam 11 ani...
‎...când am argumentat ‎de ce fetele trebuie să meargă la școală.
‎Talibanii au pătruns în Valea Swat.
‎Au răpit pacea oamenilor noștri ‎și au interzis educația pentru fete.
‎La 17 ani am câștigat ‎Premiul Nobel pentru Pace.
‎Am rugat fete din mai multe țări ‎să vină la Oslo.
‎Ca și mie și altor milioane de fete, ‎li se refuzase dreptul la educație.
‎Sper că vă veți alătura mie ‎și veți investi în educația fetelor.
‎Mulțumesc că m-ați ascultat!
‎Merci!
‎Poetă și fotografă...
‎Cine ar fi crezut că această aventură ‎mă va aduce aici?
‎Locuiește și predă în Philadelphia...
‎Incredibil!
‎- Aplauze pentru ‎Afaq Mahmoud! ‎- Eu urmez.
‎Acum câteva săptămâni,
‎vărul meu a fost ucis.
‎Când eram mai mică,
‎era să fiu ucisă și eu.
‎Mi-am văzut satul ‎transformându-se într-un coșmar
‎din care nu mă puteam trezi.
‎Am văzut cadavre aruncate în râu...
‎pentru că îndrăznisem ‎să cerem libertatea de a învăța,
‎pentru că încă o facem.
‎Când vorbim despre accesul la educație,
‎trebuie să adresăm și problema siguranței.
‎Mă gândesc la toate fetele minunate ‎care nu au acces la educație
‎și la cât bine ar fi putut face.
‎Schimbarea lumii înseamnă ‎protejarea oamenilor vulnerabili.
‎Protejarea celor mai vulnerabili oameni
‎înseamnă investiția în educarea fetelor.
‎Înseamnă că școala ar trebui să fie ‎locul în care te poți concentra pe studiu,
‎fără să te temi pentru viața ta.
‎Înseamnă că, atunci când pedeapsa ‎pentru dorința unei vieți mai bune
‎este pierderea acesteia într-un râu,
‎niciun om bun nu poate păstra tăcerea.
‎Vă mulțumesc!
‎Interpreții piesei „Solidarité”
‎au cedat drepturile către UNICEF
‎și către Mara, Panmela, ‎Afaq, Broulaye, Tamara.
‎Afaq scrie poezii militante și pozează.
‎Vrea să organizeze o expoziție în SUA ‎despre refugiați.
‎Mara și Marea Provocare ‎au încă dificultăți.
‎Organizația încearcă ‎să obțină finanțare alternativă
‎pentru a-și continua activitatea cu sutele ‎de migranți de pe străzile Parisului.
‎Ashoka a ajutat ca Panmela ‎și Rede Nami să găsească fonduri
‎pentru școala de graffitti.
‎Organizația primește ‎o sută de femei pe an,
‎toate din cartierele sărace ‎din Rio de Janeiro.
‎Broulaye și membrii AMPA ‎au primit ochelarii necesari,
‎și acum știu să producă loțiune de plajă.
‎Organizația vrea ‎să cumpere mașini de cusut,
‎să ofere albinoșilor o meserie ‎prin care să-și câștige traiul.
‎Tamara și organizația ‎Chinezi ai Franței - Francezi ai Chinei
‎se dedică asistenței juridice. ‎L-au ajutat pe Sonjian.
‎Procesul pentru uciderea tatălui său ‎a făcut istorie:
‎Pentru prima oară,
‎juriul a recunoscut rasismul ‎drept factor agravant
‎pentru uciderea unui asiatic.
‎Aplicația comunitară de ajutor reciproc
‎a participat ‎la filmarea clipului „Solidarité”.
‎Zilnic, mii de oameni folosesc aplicația
‎pentru donații și întrajutorare.
‎Către toate asociațiile, activiștii ‎și cei care muncesc pentru binele comun.
‎Și către cei care li se vor alătura mâine.
‎Viețile noastre sunt legate.
‎Societățile unite vor fi unite ‎sau nu vor mai exista.
‎Mai mult ca niciodată...
‎Mulțumiri lui Alain Afflelou ‎pentru sprijinirea AMPA
‎Ashoka France, Labo M
‎Chinezii din Franța ‎Francezii din China
‎Subtitrarea: Alin Godino