Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeg optrådte med showet første gang for ti år siden
for et publikum på 20 personer, mest venner.
Jeg har optrådt under præsidentvalg,
højesteretshøringer og demonstrationer.
Hver gang jeg går derud, har verden ændret sig.
-Hej, hej. -Ja.
Jeg ved aldrig, hvad der vil ske.
Hvad forfatningen betyder for mig
Tak, fordi I er kommet i aften.
Jeg hedder Heidi. Velkommen.
Da jeg var 15 år gammel, rejste jeg rundt i landet
og holdt taler om den amerikanske forfatning
for præmiepenge.
Min mor, der er debattræner, fandt på det
for at skaffe collegepenge.
Jeg rejste til store byer som Denver, Fresno,
hvor jeg vandt en masse penge,
som jeg så lagde i pengeboksen til senere.
Jeg kunne betale hele min uddannelse på den måde.
Tak. Tusind tak.
Det er 30 år siden, og det var en statsskole, men tak.
For et par år siden tænkte jeg på forfatningen
af flere årsager.
Det ville være interessant at gå tilbage og se,
hvorfor jeg som 15-årig var så vild med det dokument.
Jeg var helt fanatisk.
Jeg ringede til min mor og bad hende sende mig talen.
Hun havde smidt den væk.
Det er underligt, for hun gemmer alting.
Da jeg var 12, blev jeg helt korthåret for at ligne Annie Lennox,
og hun har stadig posen med hår.
Men af en grund smed hun min prisvindende tale væk.
Så jeg besluttede...
...at genoplive talen
og konkurrencen
baseret på mine erindringer.
Her er et par ting, jeg kan huske.
Jeg var helt tændt konstant...
...men desuden besat af hekse og Salem-hekseprocesserne,
teater, her står jeg...
Tak. Tusind tak.
Og vigtigst af alt, Patrick Swayze.
Det er den amerikanske Legion Hall i Wenatchee.
Der kommer jeg fra, verdens æblehovedstad.
Det er en lille by og lidt konservativ.
Det er ikke en virkelighedstro repræsentation af salen.
Min ven Rachel hjalp mig med at rekonstruere den.
Det er som en slags fantomtegning.
Jeg glemte en dør.
Og det her.
Det her er den virkelige bog, jeg brugte til forberedelsen.
Your Rugged Constitution. Den er fantastisk.
Den har små, søde tegninger, der forklarer tilføjelserne.
Herbert Hoover har anbefalet den.
Jeg lagde for nyligt mærke til, at dette eksemplar er udgivet i 1956,
så det indeholder ikke alle tilføjelser,
men det forhindrede mig ikke i at vinde.
Jeg tabte ikke ret tit,
for jeg var bare fandens god til den konkurrence.
Min mest indædte konkurrent var en genial pige,
Becky Dobbins, som hvert år holdt en tale om,
at forfatningen var et "kludetæppe."
Men hendes primære force var,
at hun skabte en personlig sammenhæng
mellem sit eget liv og dokumentet. Becky var god til det.
Hun fortalte utrolige historier om sin nybyggerbedstemor,
som sikkert spiste folk undervejs.
Den del var svær for mig som 15-årig.
Jeg holdt mine følelser for mig selv
og ville ikke tale om min bedstemor.
Jeg holdt talerne i lokaler
fyldt med ældre, mest hvide mænd.
Hej der!
Der er så mange af jer.
I min erindring røg de altid cigarer,
men det kan ikke passe. Gid I kunne hjælpe mig
og blive de mænd for mig.
I er alle mænd nu, tak.
Tak.
Jeg begynder nu.
Jeg er 15 år,
men jeg gør ikke noget underligt for at ligne det.
Her står jeg som 15-årig.
-Godformiddag. -Godformiddag.
Velkommen til de regionale finaler i forfatningskonkurrencen
her i LCW Legion, afdeling ti, i Wenatchee i Washington.
Formålet er at få en bedre forståelse
for den amerikanske forfatning blandt high school-elever
og hjælpe med at betale college.
Her er reglerne. Det er en todelt konkurrence.
I første del får deltagerne syv minutter
til en forberedt tale,
der demonstrerer vedkommendes forståelse for forfatningen
og skaber en sammenhæng
mellem deres eget liv og dette storslåede dokument.
I den anden del
trækker deltagerne en tilføjelse fra denne dåse.
De får ikke tid til at forberede talen.
De må improvisere om tilføjelsen.
Den her del af konkurrencen er svær,
og jeg vil ikke gøre det lettere for dem.
Vi vil vise dem, hvordan det vil være
at stå foran højesteret.
Dagens deltagere er...
Becky Lee Dobbins fra Lawrence i Kansas
med "Forfatningen er et kludetæppe."
Og Heidi Schreck fra Wenatchee i Washington
med "Besværgelsen: Forfatningens smeltedigel."
Lad os give de unge en hånd, før det begynder.
Godt.
Godt så.
Heidi Schreck.
Træd nærmere podiet, tak.
Din tid begynder...
-...nu. -Forfatningen er et levende dokument.
Det er det, der gør det så smukt.
Det er et levende, varmblodet og dampende dokument.
Det er ikke et kludetæppe.
Det er varmt og svedigt.
Det er en smeltedigel.
Ved I, hvad en smeltedigel er?
Det er en gryde med en masse ingredienser,
som man koger sammen, indtil det bliver til noget andet.
Noget, der kan være magisk.
Vores forfatning er som en heksekedel.
Naturligvis
ved I meget mere om forfatningen, end jeg gør,
for I har alle kæmpet i krige. Tak.
Tak, fordi I kæmpede for vores land
og giver mig så mange stipendiater.
Når jeg ser på jer,
minder det mig om min barndoms drømmebillede,
hvor jeg blev angrebet af en voldtægtsforbryder eller morder.
En mand.
Som jer.
I min fantasi
er jeg i stand til at tale dem fra at myrde mig,
fordi jeg får jer til at indse, at jeg bare er et menneske som jer.
I siger: "Jeg vil myrde dig."
Jeg siger: "Tænk lige over det.
"Jeg er et menneske som jer."
Og så ser I mig for første gang som et menneske.
I siger: "Gud, du har ret. Du er et menneske."
Så begynder I at græde, og jeg tilgiver jer.
Der viser sig en regnbue,
og vi klatrer sammen op ad regnbuen.
På det tidspunkt har en stor skare venner samlet sig på gaden,
og de er jaloux over, jeg går på regnbuen.
"Hvorfor er hun særlig?"
"Skal hun ikke i skole?"
Jeg siger: "Jeg afleverer denne stakkel i himlen.
"Mor jer til gymnastik."
Hvordan hænger det sammen med forfatningens smeltedigel?
En smeltedigel er en gryde,
men en smeltedigel er også en ildprøve.
En test af tålmodighed eller tro.
En alvorlig test, vi gennemgik sammen,
da I ville myrde mig.
Ganske som vores situation
kan forfatningen betragtes som en gryde,
hvori vi bliver smidt sammen i sydende og dampende konflikt
for at finde ud af, hvad vi virkelig tror på.
Det er derfor, det er sådan et radikalt dokument.
For 202 år siden mødtes en gruppe troldmænd
en kvælende varm sommerdag i Philadelphia,
og de ville slå hinanden ihjel, men i stedet
satte de sig ned sammen
og udførte en kollektiv, etisk visualisering.
Eller som jeg kalder det: "En besværgelse."
Ramte de helt plet? Nej.
Det gjorde de ikke.
Men derfor er der tilføjelser.
Derfor vil jeg som konklusion fortælle jer
om den mest magiske og mystiske tilføjelse af dem alle.
9. tilføjelse.
Den 9. tilføjelse lyder:
"Opremsningen af rettighederne
"skal ikke fortolkes, som om andre er frakendt
"eller nedgjort, der bibevares hos folket."
Ved I, hvad det betyder?
Det betyder, at selv om en rettighed ikke er anført,
betyder det ikke, at man ikke har den rettighed.
Det var umuligt for skaberne
at nedskrive hver eneste rettighed, vi har.
Retten til at børste tænder har I,
men hvor langt ønsker vi, dokumentet skal være?
Her er et andet eksempel. Som lille pige
havde jeg en fantasiven, der hed Reba McEntire.
Hun var ikke i familie med sangeren.
Bare fordi forfatningen ikke erklærer,
at jeg har ret til fantasivenner,
betyder det ikke, jeg bliver smidt i fængsel, fordi jeg har en.
Er det ikke utroligt? Tænk lige over det.
Vores forfatning fortæller os ikke om alle vores rettigheder,
for den kender dem ikke.
Dommer William O. Douglas. den store højesteretsdommer...
Da han talte om 9. tilføjelse,
brugte han ordet "penumbra."
Hvad er penumbra?
De herrer...
Jeg står her i lyset,
og I sidder i mørket,
og afstanden mellem os er delvist oplyst.
Det skyggefulde rum lige her
er penumbraen,
Folk grinede ad Douglas, men jeg kan godt lide det.
Det er gavnligt at tænke sådan om forfatningen
og måske også om vores liv.
Her er vi
fanget mellem det, vi kan se, og det, vi ikke kan se.
Vi er fanget i penumbraen.
2 MINUTTER
Som barn troede jeg, jeg var en skifting.
Det tror jeg stadig,
men jeg opfører mig stadig som et menneske,
indtil min rigtige familie gør krav på mig.
Jeg sad på bredden af Spirit Lake i skyggen af St. Helens-bjerget
og ventede på min rigtige familie, svømmefeerne,
greb fat i mig og trak mig under vandet.
Vi svømmede dybt ned,
og da jeg troede, jeg var ved at drukne,
dukkede vi op i en anden sø på den anden side af jorden.
Jeg satte min fod på bredden
og forstod endelig, hvem jeg var.
Derfor elsker jeg 9. tilføjelse så højt.
For den anerkender, at den, vi er nu,
måske ikke er den, vi bliver.
Det giver plads til ens fremtidige jeg.
10 SEKUNDER
Vi må håbe, vi ikke drukner, mens vi tænker over det.
Tak. Tusind tak.
Tak.
Intet bifald, tak.
Nu til den improviserede del af konkurrencen.
Frk. Schreck, vælg en tilføjelse fra dåsen.
Jeg elskede den del.
Adrenalinen og forsøget på at huske alt om en tilføjelse.
Min far trænede mig i den del, og det var rart, for jeg var 15,
og vi havde det svært sammen.
Talte vi om forfatningen,
kunne vi lade, som om jeg ikke var en kvinde.
14. tilføjelse. Afsnit 1.
14. tilføjelse er stor, folkens.
Den indeholder fire afsnit, der har ændret livet
for alle i det her lokale.
Eftersom den 14. er så svær,
vil deltageren kun tale om første afsnit i tilføjelsen.
-Klar? -14. tilføjelse. Afsnit 1.
"Alle personer, der er født eller naturaliseret i USA
og underlagt dens jurisdiktion, er borgere i USA
og den delstat, de er bosiddende i.
"Ingen delstat må indføre eller håndhæve en lov, der gør indgreb
"i borgernes privilegier eller friheder,
"ej heller må en delstat fratage en person sit liv,
"sin frihed eller ejendom uden behørig rettergang
"eller afvise nogen i jurisdiktionen
-"den lige beskyttelse for loven." -Flot.
Hun får et minut til sit overblik
og to minutter til at tale om hver af de fire paragraffer
i 14. tilføjelse. Afsnit 1.
Bare en påmindelse. Gør det så personligt som muligt.
Fortæl, hvordan tilføjelsen har påvirket dit liv.
Din tid begynder nu.
Okay.
Den 14. tilføjelse er som et enormt superladet kraftfelt,
der beskytter alle jeres rettigheder.
Den kommer efter den 13. tilføjelse, der afskaffede slaveriet
og afsluttede vores mest skamfulde kapitel.
Lincoln vidste, at slaveriets afskaffelse ikke var nok,
så John Bingham hjalp ham med at skrive 14. og 15. tilføjelse.
Genopbygningens tilføjelser.
Disse tilføjelser gav de nyligt befriede slaver
lige beskyttelse for loven og beskyttede deres stemmeret.
Den 14. tilføjelse var vigtig for borgerrettighedsbevægelsen.
Den støttede den racemæssige integration i skoler, busser og hospitaler,
men det tog over 100 år. Og vi må ikke glemme,
at nogen måtte aktivere kraftfeltet.
De heltemodige borgerrettighedsledere
som Dorothy Height, Bayard Rustin, Martin Luther King Jr.
fik myndighederne til at følge 14. tilføjelse.
Jeg vil gerne pointere, at 14. tilføjelse gav lige rettigheder for mænd.
Sorte kvinder fik dem ikke. Ingen kvinder.
Spørgsmålet om indfødtes rettigheder blev aldrig stillet.
Selv Lincoln blev fanget i penumbraen her.
Det er første gang, at ordet "hankøn"
udtrykkeligt bliver skrevet ind i forfatningen.
Før var der plads til fortolkning om,
hvorvidt kvinder kunne stemme. Ikke længere. Vi kunne ikke stemme.
Lincoln bad os vente lidt længere.
Blot 54 år.
Stemmeret står i afsnit 2. Hold dig til første afsnit.
Okay. Undskyld. Vidunderligt.
Min far siger, det hedder demokratiets straffesparksfelt.
Af og til må man bare vente.
Det kan være bedre at ordne én dårlig ting
end at prøve at ordne to og fejle.
Første paragraf: "Enhver, der er født på amerikansk jord
"og underlagt dens jurisdiktion, er amerikansk statsborger."
Din tid begynder nu.
Første paragraf omstødte historiens mest ækle højesteretsafgørelse.
Dred Scott mod Sandford.
Dred Scott var en slave,der anlagde sag for at få sin frihed i 1857
efter at have levet som fri mand med sin kone og døtre i Illinois.
Ikke blot besluttede højesteret,
at Dred Scott skulle være slave igen,
men med overvejende flertal erklærede de,
at ingen af afrikansk herkomstnogensinde kunne blive amerikansk statsborger.
Fire af dommerne havde selv slaver.
Skønt Dred Scott tabte, inspirerede hans mod
bevægelsen til slaveriets afskaffelse
og førte til, at Lincoln underskrev frigørelseserklæringen
og nedfældede i den 14. tilføjelse,
at alle født i USA har ret
til at blive statsborgere undtagen indfødte amerikanere.
Noget andet drilsk i paragraffen er,
at der ikke står noget om indvandrere.
Så politikerne kan selv bestemme,
hvem der er en god eller dårlig indvandrer.
I 1882 besluttede vores regering for eksempel,
at kinesiske indvandrere var farlige og stjal jobs.
De vedtog udelukkelsesloven,
som ulovliggjorde kinesisk indvandring indtil 1943.
30 SEKUNDER
Jeg har en personlig bemærkning.
Min tipoldemor Theresa blev betragtet som en god indvandrer.
Hun kom til staten Washington fra Gengenbach i Tyskland i 1879,
fordi min tipoldefar havde bestilt hende fra et katalog.
Hun blev betragtet som en god indvandrer,
da forholdet mellem mænd og kvinder i Washington
på den tid var ni-til-en.
10 SEKUNDER
Jeg ved ikke, om hun ville til Amerika,
men jeg ved, hun døde som 36-årig på et psykiatrisk hospital,
så hun kunne ikke blive statsborger.
-Tak. -Anden paragraf.
"Ingen delstat skal indføre eller håndhæve en lov, der krænker privilegier
"eller friheder for amerikanske borgere."
Din tid begynder nu.
Anden paragraf garanterer, at man som amerikaner
frit kan rejse fra delstat til delstat,
frit købe ejendom
og frit stræbe efter lykke i alle delstater.
Her er en fascinerende historie om rejser mellem delstater.
Manglen på kvinder på min tipoldemors tid
blev anset som et stort problem i staten Washington,
så i 1865 udarbejdede en mand ved navn Asa Mercer
en plan om at sende 500 kvinder til Seattle.
Han tog til Lowell i Massachusetts
og fortalte kvinderne,
som havde arbejdet på fabrik, siden de var syv,
at Seattle var et paradis for damer.
De var et sted, hvor de kunne leve frit og uafhængigt,
blive lærere, forfattere, modehandlere.
Så rejste han tilbage og fortalte mænd,
at for 300 dask kunne han sørge for, de fik en kone.
Selv med mændenes penge havde Mercer ikke råd til en båd,
så han skrev til Lincoln.
Han bad om et militærskib til transport af kvinderne.
Lincoln svarede ikke. Han havde travlt i 1865.
Så Mercer hoppede på et tog
og tog til D.C. for personligt at tale med Lincoln.
Han ankom, og hovedstaden var iklædt sort,
for Lincoln var lige blevet myrdet.
Man skulle tro, det satte en stopper for Mercers plan, men nej.
I stedet gik han til Ulysses S. Grant
og sagde, han havde talt med Lincoln...
...for et stykke tid siden.
Lincoln havde lovet ham båden til kvinderne.
Jo, han var trist over Lincoln, men en båd?
Grant sagde: "Fint nok."
Et par dage inde i rejsen
begyndte skibets besætning at sprede rygter om,
at Seattle ikke var et paradis for damer.
Mændene var skovhuggere, drukkenbolte. De tævede deres koner.
Så da skibet nåede Chile, ville 15 kvinder gå fra borde.
De ville få lov den følgende morgen.
Midt om natten lettede han anker og kidnappede dem.
10 SEKUNDER
Min tipoldemor Theresa blev købt for 75 dollar,
da min tipoldefar bestilte hende igennem Matrimonial Times.
-Vent. -Tredje paragraf.
Siden jeg begyndte på det her,
har jeg tænkt på min tipoldemor Theresa.
Hun døde af melankoli. Det var den officielle diagnose.
"Melankoli. 36 år. Statens vestlige psykiatriske hospital."
Jeg voksede op og troede, at alle kvinder i min familie
på min mors side havde arvet endogen depression
fra Theresa og hendes melankoli.
Vi tager alle medicin mod det.
Medicinen virker.
Vi græder alle på samme måde.
Den her høje, melodramatiske måde at græde på,
som jeg vil kalde: "Græsk tragedie-gråd."
Lige meget hvad der sker, hyler og jamrer man sig,
som om man har dræbt sine egne børn, fordi ens mand var utro,
og det lyder sådan her...
Jeg har mistet mange kærester på den måde.
En af mine kærester...
Kæresten, der blev, ham, jeg giftede mig med,
sagde, at gråden virkede aggressiv.
Som om jeg angreb ham.
Siden jeg begyndte på det her, har jeg tænkt over diagnosen.
Der er ingen optegnelser af Theresa hverdag,
men det må have været svært.
Det var det for andre kvinder.
Jeg fandt nogle overskrifter i Cowlitz County Newspaper.
Det var hendes hjembys avis.
Det skete på en uge.
"Mand fra Navapine skyder kone i ryggen."
"Ægtemand tramper på sin kones ansigt med pigsko."
"Jaloux ægtemand binder kone til sengen i tre dage."
Og den her: "B. Phelps løb ind i sin datters lejlighed
"og fandt sin svigersøn, der skød på datteren.
'"Forsvind herfra', sagde han. 'Alt her tilhører mig.'"
Tredje paragraf: "Ej heller må en delstat fratage en person
"sit liv, sin frihed eller ejendom uden behørig rettergang."
Din tid begynder nu.
Tredje paragraf...
...er en af de mest mirakuløse i forfatningen.
Vi stjal den fra Magna Carta.
Den sikrer, at regeringen ikke kan fængsle nogen,
fratage ens ejendom eller dræbe en uden en god grund.
Det er det afgørende i højesteretsafgørelsen fra 1973,
Roe mod Wade, en sag, der er ren penumbra.
Med hjælp fra dommer William O. Douglas'
smukke penumbra-metafor
brugte Harry Blackmun den 9. tilføjelse
til at kaste lys over de andre,
og i forfatningens halvskygge fandt han retten til privatliv.
Han gav kvinden retten til selv at bestemme,
hvad hun ville gøre med sin krop.
Han hævdede, at en læge og hans patient har ret til privatliv,
så han kan beslutte, hvad han gør med hendes krop.
Det var et betydningsfuldt øjeblik for den 9. og 14. tilføjelse.
De forenedes
i en vidunderlig superheltesymbiose
for at beskytte en kvindes ret til at vælge.
Afhængigt af jeres anskuelse, de herrer,
opfatter I det måske som en uhellig alliance.
Jeg vil dele mit synspunkt,
selv om det bringer mine stipendiater i fare.
Jeg støtter en kvindes ret til at vælge.
-Tak. Tak, hr. -Godt.
-Jeg vil gerne sige,
det er et valg, jeg aldrig ville træffe.
Jeg sagde det i konkurrencen.
Seks år senere blev jeg gravid, så det var forvirrende.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre. Jeg var 21.
Jeg var nyuddannet.
Og boede igen i mine forældres kælder.
Jeg hjalp min far med at male huse,
for jeg sparede op. Jeg ville til Sibirien
og undervise i engelsk for en million rubler om måneden.
Jeg ville tage en graviditetstest.
Min menstruation var forsinket, og jeg bad til,
det var en hysterisk graviditet, som damer får i sæbeoperaer.
Mødrehjælpen var udelukket. Der arbejdede min mors ven.
og jeg kunne ikke gå på apoteket,
for nogen kunne se mig og sladre.
Jeg fandt en reklame i telefonbogen.
Der stod: "Gratis graviditetstest. Hurtigt. Fortroligt." Jeg fortsætter.
Jeg tog ind til byen og fandt bygningen.
Jeg sneg mig ind ad bagdøren, og jeg så
en væg dækket af billeder af fostre.
Der var en stor plakat med "Adoption er et smukt valg,"
og så det her tegn: "Fødselsret."
Jeg gik i panik og ville løbe ud,
men i tilfælde af at I ikke ved det,
blev jeg opdraget til at være vanvittigt høflig.
Så da Marcy, receptionisten, sagde: "Vi er så glade for, du er her,"
smilede jeg og sagde: "Også mig."
Og så gik vi i gang med...
En slags høflighedskonkurrence.
Hun tog min hånd og sagde: "Heidi, hvis du er gravid,
"er det så en god eller dårlig nyhed?" Jeg begyndte at græde højlydt,
men jeg ville ikke svigte Marcy
og sagde: "Rigtig god nyhed!"
Hun sagde: "Godt," skønt hun må have vidst, jeg løj,
og så krammede hun mig.
Hun krammede mig, og jeg græd ved hendes skulder.
Hun lugtede så godt.
Hun lugtede som min bedstemor Betty,
som White Shoulders-parfumen, der har stået for længe i solen.
Min by var konservativ.
Det var en abortfri-zone.
Man måtte køre tre timer vestpå til Seattle,
fem timer østpå til Spokane for at få en abort.
Jeg valgte at køre otte timer sydpå til Eugene i Oregon.
Der var en klinik, der hed
"Feministiske kvinders sundhedskollektiv," ledet af lesbiske,
der nok var det sikreste sted på Jorden at få en abort.
Jeg ville have en abort.
Jeg vidste, det var min ret. Det var lovligt.
Det havde været lovligt i det meste af landets historie.
Jeg havde gået på college og vidste,
at abort først blev en forbrydelse sidst i det 19. århundrede,
lige før regeringen begyndte at tvangssterilisere sorte kvinder
og indfødte kvinder, og jeg vidste,
at da abort blev ulovlig,
blev det ikke sjældent, men livsfarligt.
Jeg vidste, at Gloria Steinem havde fået en abort,
og Billie Jean King og Susan Sontag.
Jeg vidste, at Penny fra Dirty Dancing havde fået en abort.
Jeg vidste, at da Jennifer Grey bad sin far, Jerry Orbach,
om at redde Pennys liv, efter en illegal abort nær havde dræbt hende,
var det meget at bede om i 1960'erne,
for Jerry Orbach kunne være blevet anholdt.
Sådan skulle vi forstå,
at Jerry Orbach var en god mand,
og at kærligheden mellem Jennifer Grey og Patrick Swayzes var ægte.
Det for gennem mit hoved, mens Marcy og jeg krammede.
Jeg sagde det ikke til hende. Jeg sagde ikke noget.
Hun gav mig min positive graviditetstest.
Jeg takkede.
Jeg gik mod døren. Hun fulgte efter
og gav mig en brochure, der forklarede, at en abort
nok ville give mig selvmordstanker, gøre mig steril
og sende mig i helvede.
Hun rettede mærket bag i min kjole og sagde:
"Jeg kan ikke lade være. Jeg er og bliver en mor."
Jeg fortalte ikke...
...min mor, hvad jeg havde gang i.
Jeg ved ikke hvorfor. Jeg fortalte ikke, at jeg var gravid.
Sært nok, for min mor er feminist og tilhænger af fri abort.
Hun demonstrerede for forslaget om ligestillingstilføjelsen.
Hun var endda med i feministiske teatertrupper,
der laver dukketeater om The Yellow Wallpaper.
Men jeg kunne ikke fortælle hende det.
Jeg har først sagt det 25 år efter, da jeg begyndte at optræde.
Mine venner så showet og fortalte mig om deres aborter.
Deres mødre så showet og fortalte om deres aborter,
som var langt mere rystende.
Jeg fortalte det faktisk til fyren.
Jeg sagde det til Jean.
Jean var så galant.
Han tilbød at betale halvdelen.
Han foreslog endog, at vi skulle køre ad Highway 101
og campere på strandene og gøre en slags ferie ud af det.
Ja, dig der. Tak.
Sådan havde jeg det.
Jeg behøver ikke sige det her,
men jeg brugte prævention, da jeg blev gravid.
Jeg havde taget p-piller, siden jeg var 15.
Min ven Renee og jeg sneg os hen til Mødrehjælpen,
før min mors ven arbejdede der. Vi havde ikke sex endnu,
men vi ville bruge prævention for en sikkerheds skyld.
Hvis nu vi var i et boblebad,
og sædcellerne svømmede op og angreb os.
Eller i tilfælde af et rigtigt angreb.
Det var sådan en dejlig dag.
Vi tog hen til McDonald's og tog vores piller med milkshakes,
og jeg kunne straks fornemme, det virkede.
Jeg følte mig meget kvindelig. Noget kom til live i mig.
Jeg vidste ikke dengang,
at prævention kun havde været lovlig
for alle kvinder i landet i 15 år.
Jeg var 15, så det havde været lovligt siden tidernes morgen.
Men i 1965 blev en fantastisk kvinde,
Estelle Griswold, anholdt for at give prævention til fattige kvinder
på sin klinik i Connecticut. Hun stod til et års fængsel,
prøvede sagen ved højesteret,
og det var her, William O. Douglas
brugte sin smukke penumbra-metafor.
Han sagde: "Vores forfatning sikrer
"retten til privatliv,
"og det tillader, at en kvinde får en spiral,
"så længe hun er gift, og hendes mand billiger det!"
Det var et skræmmende øjeblik for William O. Douglas.
Han tog en alvorlig risiko for os.
For sandheden er,
at ingen forstår den 9. tilføjelse.
Ingen, bortset fra mig som 15-årig.
Dommer Scalia kunne ikke huske noget om den fra studierne.
Scalia kunne ikke forklare den 9. tilføjelse,
om så hans liv afhang af det.
Det gjorde det nok ikke.
De gravede tilføjelsen frem, som ingen bruger eller forstår,
for det var eneste måde at håndtere kvindens krop på.
Vores kroppe var udeladt af dokumentet fra begyndelsen.
De sagde: "Vi ved ikke, hvad vi skal gøre med den krop."
Det er min parodi på forfatningsskaberne.
Så de gravede tilføjelsen frem,
fordi de ville gøre prævention lovlig.
Jeg fandt ud af, at William O. Douglas,
som var min helt, da jeg var 15 år,
dommer William O. Douglas var 67
og havde en affære med en 22-årig collegestuderende.
Det viste sig, at tre andre dommere
nok også havde haft sex med unge kvinder.
Så jeg tænkte,
at de havde brug for prævention.
Jeg vil gerne spille et lille stykke fra selve højesteretssagen,
for det er effektivt og fascinerende.
Det er 1965.
Der er ingen kvindelige dommer, før Sandra Day O'Connor kommer til i 1981.
Her er ni mænd, der bestemmer skæbnen for prævention,
hvoraf fire var deres koner utro.
De har fortalt os, at i Connecticut
bliver salget af disse anordninger ikke forhindret,
for de bliver solgt som forebyggelse af sygdom.
Er det sandt, at alle disse anordninger
potentielt kan fungere
både som forebyggelse af svangerskab og forebyggelse af sygdom?
Det er nok kun sandt i visse tilfælde,
men nogle går under betegnelsen "feminin hygiejne,"
mens andre...
Jeg ved det ikke, men...
De bliver solgt på apoteker i Connecticut
af en eller anden grund.
Findes der optegnelser, der angiver
fødselstallet i Connecticut
stillet over for delstater, der ikke har sådanne love?
Det bliver ved sådan i fire timer.
Prævention blev lovlig for enlige kvinder i 1972,
som er året efter min mor blev gravid med mig.
Det tænkte jeg på, da min mor kørte mig til Seattle
for at mødes med Jean og få abort.
Jeg tænkte på, hun var på min alder, da hun fik mig,
at hun ville være skuespiller og forfatter og flytte til New York,
hvilket sker for mig senere, men det ved jeg ikke da.
Da jeg fik den tanke,
blev jeg overvældet af kvalme.
Jeg bad hende stoppe, åbnede døren
og brækkede mig. Jeg satte mig op igen
og kunne se, hun vidste det.
Jeg ventede på, at hun ville berolige mig.
Det var min krop, og hun havde lært mig, det var min beslutning.
Men min mor fik et vildt udtryk i øjnene
og begyndte at hyperventilere.
Hun fik et panikanfald.
Hun råbte: "Du har bare ikke at være gravid!"
Jeg råbte: "Jeg er ikke gravid!"
Fjerde paragraf.
"Ingen delstat må nægte nogen person i sin jurisdiktion
"lige beskyttelse for loven."
Fjerde paragraf er mere mirakuløs end den tredje.
Lige beskyttelses-paragraffen.
Den sikrer, at vi ikke kan diskrimineres på grund af race, køn,
religion eller indvandrerstatus.
Den bruger ordet "person" og ikke "borger."
Det betyder, at hvis man er papirløs indvandrer,
er man beskyttet af tredje paragraf, den om behørig rettergang.
Man fængsles ikke uden behørig rettergang.
Man kan ikke få noget eller nogen beslaglagt.
Jeg...
Jeg har talt om denne paragraf i over ti år.
Og jeg har sværere og sværere ved at tale om den.
For at være ærlig var det heller ikke let for ti år siden.
Jeg har...
Jeg har et personligt forhold til beskyttelsesparagraffen.
Jeg talte ikke om det som 15-årig.
Jeg sagde det ikke til nogen.
Når jeg kommer til denne del...
...får jeg lyst til
at beskytte mit 15-årige jeg og ikke tale om det.
Faktisk vil jeg bare...
Jeg taler om lbeskyttelsesparagraffen som mig selv.
Jeg vil...
Jeg vil være mig selv fra nu af.
Jeg vil være en voksen kvinde
sidst i 40'erne.
Hej.
Jeg får ondt i ansigtet af at smile sådan.
Undskyld, men du har vist ikke noget formål længere.
Paragraffen er mirakuløs.
Folk har brugt den til at gøre meget godt i dette land.
Beskyttelsesparagraffen blev brugt...
Den var hjertet i borgerrettighedsbevægelsen.
Årtier efter denne konkurrence
bruges den med paragraffen om behørig retspraksis
for at gøre lighed i ægteskabet mulig.
Den blev brugt til at vinde rettigheder for arbejdende kvinder,
herunder retten til lige løn,
retten til at være fri for seksuel chikane.
Få år før denne konkurrence i 1983 forsøgte advokater at bruge paragraffen
til at løse problemet med fysisk og seksuel vold mod kvinder
og postulerede, at man ikke kan være lige,
hvis man er udsat for vold i epidemisk omfang.
Som I måske ved,
bliver fire kvinder myrdet hver dag her i landet af en mandlig partner.
Det var tre kvinder, da jeg begyndte at optræde for et år siden.
En ud af tre amerikanske kvinder
bliver udsat for seksuelt overfald i deres levetid.
En ud af fem...
Undskyld.
En ud af tre amerikanske kvinder
bliver udsat for seksuelt overfald i deres levetid.
En ud af fem amerikanske kvinder bliver voldtaget i deres levetid.
En nylig undersøgelse har vist,
at USA er et af de ti mest farlige lande for kvinder.
Det er fysisk og seksuel vold, sexhandel,
manglende adgang til sundhedspleje og reproduktiv sundhedspleje,
død i barselssengen,
især for sorte kvinder,
våbenvold.
Personligt vil jeg bemærke,
at ti millioner amerikanske kvinder bor i voldelige husstande.
Min mor boede i et.
Også min bedstemor Betty.
Og nok også tipoldemor Theresa,
men det kan jeg ikke bevise,
bortset fra det faktum, at hun døde af melankoli som 36-årig.
Vil du give mig bedstemor Bettys kartotekskort?
Jeg vil fortælle lidt
om bedste Betty og beskyttelsesparagraffen.
Jeg kender historierne, men foretrækker at læse dem.
Min bedstemor Betty blev gift med bedstefar, da hun var 19.
Min bedstefar var en såkaldt "god mand."
Det betød, at han ikke bankede sin kone og børn.
Han var en to meter høj skovhugger,
som byggede huset, de boede i, med de bare næver.
Ifølge legenden fældede han træerne til at bygge huset
og bar tømmeret
fra foden af St. Helens-bjerget på sin ryg som en hest.
Jeg har aldrig forstået den del,
for han havde en lastbil.
Bedstemor Betty og hendes gode mand havde to børn,
da min bedstemor blev gravid med min mor.
En dag følte hun sig rastløs
og ville til Cowlitz County dyrskue.
Min bedstefar tog en ekstra vagt for at betale for billetterne.
Han og hans partner Ray savede et 45 meter højt træ over.
De fejlbedømte træets bane, og det faldt ned over min bedstefar og dræbte ham.
Min mor blev født, mens min bedstemor stadig sørgede.
Som enke forsørgede bedstemor Betty sine tre børn
ved at servere på den lokale restaurant.
En mand ved navn Dick kom ofte.
Dick var barber. Han var flot.
Min bedstemor elskede flotte mænd. Det gør jeg også.
Min bedste Betty giftede sig ret hurtigt med Dick.
Han begyndte at banke hende.
Han bankede hendes børn.
De havde fået tre til sammen. Dem bankede han også.
Da min mors søster blev 16, voldtog min bedstemors mand hende.
Min tante blev gravid. Hun tog væk for at få barnet.
Han voldtog hende igen. Hun tog væk igen.
Hun kom tilbage efter at have født sit andet barn
og fik flotte karakterer til eksamen.
Jeg vil bare sige, at alle de børn voksede op og blev glade.
Det blev de på mirakuløs vis.
De har alle familier, de elsker,
og jobs, som de holder af, som de fleste af os andre gør.
Ingen af dem har fortsat misbruget, de var blevet udsat for.
Det er dårlig fortælleteknik at springe til slutningen,
men I må ikke bekymre jer om dem resten af showet.
De har det fint. Som de fleste folk,
der gennemgår lignende ting, har de det for det meste godt.
Jeg...
Jeg blev sur på min mor, da hun fortalte historien.
Jeg var 15 år, og jeg var rasende på hende,
for jeg var en dybt heteroseksuel 15-årig pige.
Jeg ønskede virkelig at kissemisse med drenge.
Jeg ville ikke tro på, at de kunne være voldelige og voldtægtsforbrydere.
De kunne være betrængte. Det elskede jeg.
De kunne være helt til rotterne.
Men jeg kan huske, jeg sagde til min mor:
"Hvorfor stak bedstemor Betty ikke bare af med jer?"
Min mor havde ikke noget svar.
Hun gik ind på sit værelse, lukkede døren og ville ikke komme ud.
Min far tog mig til side og forklarede,
at bedstemor Betty ikke kunne stikke af, fordi hun var syg.
Hun havde syndromet for voldsramte kvinder.
Jeg blev forvirret.
"Hvordan får man det?"
Havde man mødt bedstemor Betty,
vidste man, det var en absurd måde at beskrive hende på.
Hun var næsten 1,80 meter høj.
Hun havde kæmpe muskler, vildt sort hår og var smuk!
Hun var servitrice, men hun var også skovarbejder.
Hun stod midt i en brusende flod med tømmer
og havde en kæmpe kæp,
som hun brugte til at skubbe tømmeret ned ad floden, indtil det...
Jeg ved faktisk ikke, hvad der skete med det.
Det er min yndlingsdel i hele showet.
Han kan ikke stoppe mig, for jeg har ikke skrevet noget til ham.
Det var ikke min bedstemors ønskejob.
Siden hun var lille, ville hun være maler.
Hun lærte sig selv at male ved at kopiere Picasso, som var hendes favorit,
så hendes lille hus var fyldt med
elendige Picasso-reproduktioner,
og da jeg var lille, troede jeg, hun havde malet dem.
Først i high school indså jeg, at Picasso, ikke bedstemor,
havde malet Grædende kvinde.
Når jeg taler om det,
kvinderne i min familie gerne ville være,
sker der noget skørt med min krop.
Jeg har haft ondt i ryggen i et år,
og min hals snører sig sammen,
så jeg ikke kan få stemmen ud...
Jeg har et maleri af min bedstemor derhjemme.
Måske var hun en god maler,
men hun malede aldrig noget, der var hendes eget.
Sjovt nok besøgte Jean og jeg bedstemor Betty
på vej hen for at få min abort.
Jeg ville fortælle, hvad jeg skulle,
fordi jeg tænkte, hun ville blive glad.
Min oldemor Bricken fik 16 børn,
min bedstemor Betty fik seks børn og en voldelig mand.
Jeg troede, hun ville blive glad.
Jeg ville gøre noget andet med mit liv.
Men efter min mors reaktion...
Jeg havde nær fortalt hende det.
Hun lavede de skønneste tærter til morgenmad.
Jeg sad ved bordet og havde nær sagt:
"Bedstemor Betty, jeg er gravid."
I stedet sagde jeg:
"Bedstemor Betty, jeg savner George."
Jeg ved ikke, hvorfor jeg sagde det.
George var en tøjabe, som hun syede til mig, da jeg var tre.
Jeg elskede den tøjabe helt vildt. Min kærlighed gjorde det af med den.
Han manglede et øje, en hale.
Til sidst fik jeg en skotøjsæske og lavede en abekiste.
Jeg sagde til bedstemor Betty,
at jeg gerne ville have George med til Sibirien.
Min bedstemor gryntede, for hun var ikke sentimental.
Men til den næste jul syede hun mig en ny tøjabe,
og hun sendte ham helt til Rusland,
og jeg kaldte ham "George II."
Da jeg blev 40,
besluttede jeg, at George II var ensom og havde brug for en ven.
Jeg købte en lille abe med rød-hvide striber,
som jeg kaldte George II's ven.
Og den dag i dag...
Jeg er altså gift.
Den dag i dag er George II's ven mit livs vigtigste person.
I spekulerer sikkert over, hvordan det vedrører beskyttelsesparagraffen.
Til trods for hvordan det måske føles,
er showet omhyggeligt udarbejdet.
Det er ikke min skyld, I ikke kan se strukturen.
I 2005 blev 14. tilføjelse
påberåbt i sagen Castle Rock mod Gonzales.
Der blev udstedt polititilhold mod Jessica Gonzales'
voldelige ægtemand.
En måned senere kidnappede han deres tre døtre.
Jessica ringede rædselsslagen til politiet syv gange efter hjælp
og tog til stationen to gange
og viste tilholdet og tiggede dem om at lede efter døtrene.
Politiet nægtede at hjælpe hende
og bad hende endog om at lade dem være i fred.
Næste morgen havde hr. Gonzales lovligt købt et halvautomatisk våben,
mens deres døtre ventede i bilen, og han dræbte dem.
Jessica Gonzales,
som nu hedder Lenahan...
Jessica Lenahan sagsøgte modigt Castle Rock politi,
fordi de ikke beskyttede hendes børn.
Colorado havde for nylig vedtaget en lov,
der krævede, politiet anholdt en person, der ikke overholdt et tilhold.
Jessica sagsøgte og vandt.
Så appellerede byen sagen
og prøvede den ved højesteret,
der blev ledet af Antonin Scalia.
Højesteret annullerede dommen, gjorde det af med Colorado-loven
og underminerede loven om vold mod kvinder
ved at afgøre, at politiet ikke havde forfatningsmæssig forpligtelse
til at beskytte Jessica Lenahan eller hendes døtre.
Jeg har lyttet så mange gange til sagen.
Og det, jeg lagde mærke til, da dommerne talte,
var, at de brugte meget lidt til på
at tale om Jessica Lenahan som et menneske.
De taler ikke om hendes døtre.
Rebecca var ti, Katheryn var otte.
Leslie var syv.
I stedet diskuterede de længe ordet "skal."
Som i sætningen: "...skal politiet håndhæve et tilhold."
Som lægmand forstår jeg,
at præcist sprog er afgørende i domme,
men jeg finder balancen mellem de to ting...
På et tidspunkt begyndte dommer Scalia og dommer Breyer at diskutere om,
hvorvidt de havde forstået ordet "skal".
Terri, vil du...
Jeg troede, vi talte om delstatslovgivning,
og om "skal" betyder "skal."
Mener du,at det er et spørgsmål om delstatslovgivning?
Betyder det "skal",
skaber det så en tingslig rettighed, hvad den føderale forfatning angår?
-Nej, dommer Scalia, jeg... -Skal betyder altså skal.
Fint.
Men der er en vedtægt,
om at brandvæsnet skal slukke brande.
Og politiet skal bekæmpe kriminalitet.
Hæren skal imødegå angreb.
Selv ordet "skal" betyder ikke nødvendigvis...
Scalia besluttede, at "skal" ikke betød "er tvunget til,"
hvilket jeg finder forvirrende,
for Scalia var en gudfrygtig katolik.
Forfatningseksperter har kaldt afgørelsen
for den 14. tilføjelses død for kvinder.
Det udelukker muligheden for at finde hjælp hos regeringen
og forfatningen, hvad angår beskyttelse mod fysisk og seksuel vold.
Det er allerværst for farvede kvinder,
transkvinder, non-binære og binære transpersoner,
kvinder med handicap og indfødte kvinder,
der er udsat for mest vold. Det er forfærdeligt.
Det er dødsensfarligt for indvandrerkvinder
og deres børn, når de flygter fra vold.
Jeg ville gerne forstå hvorfor.
Hvordan de besluttede det.
Måske på grund af min voldelige familiehistorie
måtte jeg finde en mening.
Så jeg talte med flere forskere i forfatningen,
og jeg lærte det her.
Jeg lærte om to slags rettigheder.
Negative og positive rettigheder.
Negative rettigheder beskytter os mod, at regeringen tager vores ting,
fængsler os og slår os ihjel.
Positive rettigheder er aktive.
Det er de ting, regeringen skal gøre eller yde.
Herunder retten til retfærdig rettergang,
til advokatbistand,
i nogle lande retten til sundhedspleje.
Med visse undtagelser omhandler vores forfatning
negative rettigheder.
Den blev skrevetfor at beskytte datidens mænd og deres ejendom,
der af og til var mennesker, mod regeringen,
hvilket fik dem delvist til at beslutte, at Jessica Lenahan
ikke var berettiget til aktiv eller positiv beskyttelse fra politiet.
Jeg lærte også, at hvis tilføjelsen om lige rettigheder var blevet ratificeret,
kunne hun være blevet beskyttet under den.
Jeg forstod for første gang, hvorfor min mor græd, da den ikke blev vedtaget.
Så lige nu forsøger jeg at forstå,
hvad det betyder, hvis forfatningen
ikke beskytter os mod mænds vold.
Jeg vil ikke dæmonisere mænd.
Jeg elsker mænd. Det gør jeg sgu.
Jeg er en fars datter.
Men kendsgerningerne er ekstreme.
Jeg anede det ikke.
Det kunne være interessant
at tage konkurrencen alvorligt
og finde en personlig forbindelse mellem mit liv og forfatningen.
Så lærte jeg, at i dette land, i det 21. århundrede,
er der blevet dræbt flere kvinder af deres mandlige partnere,
end antallet af amerikanere dræbt i krig,
herunder 9/11.
Det...
Det er ikke kun antallet af kvinder, der er blevet dræbt af mænd i dette land,
det er kun antallet af kvinder,
der er blevet dræbt af mænd, der angiveligt elskede dem.
Det er...
Det er overvældende statistik.
Jeg måtte glemme det for at komme igennem dagen.
Men jeg kan ikke glemme det.
Selv om man ikke kender statistikken,
er det stadig en realitet.
Sandheden er...
...at den tiltagende vold mod kvinder
ligger og simrer under overfladen
hele tiden.
Da jeg var 17,
brugte jeg pengene fra konkurrencen til college.
Jeg forberedte mig til jurastudiet.
Jeg gik også til prøve på stykket Red Noses
om en teatertrup i middelalderen, der overlevede pest.
Jeg spillede en etbenet stepdanser, der dør.
Første dag, da vi øvede, spurgte en ældre dreng,
om jeg ville have et lift. Jeg sagde: "Tak."
Da vi kom til mit kollegie, sagde han:
"Jeg har villet kysse dig så længe." Det var underligt.
Vi havde kendt hinanden tre timer.
Min han var sød, så jeg kyssede ham,
og så tog han pludselig mine bukser af.
Og...
Jeg var så klog, da jeg var 17.
Jeg var langt klogere end i dag.
Og jeg troede, at jeg havde læst alting.
Jeg havde læst Gloria Steinem, bell hooks og Audre Lorde.
Jeg tog avancerede kvindestudiekurser.
Alligevel besluttede jeg at have sex med den fyr,
fordi jeg syntes, det var høfligt.
Tror jeg.
Jeg ved ikke rigtig.
For jeg kan huske, jeg var i bilen,
og det var mørkt udenfor.
Jeg kiggede mig omkring.
Der var ingen på vejen. Mit kollegie lå afsides.
Og jeg havde en væmmelig fornemmelse i maven,
og så den her flygtige tanke,
der næsten ikke kan omsættes til ord.
Men hvis jeg skulle sætte ord på, lød den:
"Hold dig i live."
Hvilket er...
Det er underligt, for fyren ville ikke have gjort mig ondt.
Det ved jeg. Vi er venner i dag.
Vi er Facebook-venner.
Jeg er 99 procent sikker,
så hvorfor følte jeg så, at mit liv var i fare?
Vil du læse Hammurabi-kartotekskortene?
"Den første lov om vold i hjemmet
"stammer fra Hammurabi i 1800 f. Kr.
"Den bestemte, at en mand kunne straffe
"alle medlemmer i sin husstand uanset hvad.
"Den romerske lov lød, at en mand kunne dræbe sin kone for utroskab
"eller for at gå med utildækket ansigt.
"I renæssancens Frankrig, hvor for mange kvinder og børn
"blev banket ihjel, og det skadede økonomien,
"måtte mænd kun bruge slag, der ikke efterlod mærker.
"I England i det 18. århundrede kunne en mand slå sin kone
"med en pisk tyk som en tommelfinger.
"Skønt folk tror, det er derfra "tommelfingerreglen " stammer,
"passer det ikke."
Det, jeg sagde om,
at forholdet mellem mænd og kvinder i staten Washington var 9-til-1...
Det passer ikke. Det lærte min historielærer hr. Berger mig.
Der var tusindvis af kvinder i Washington.
Kvinder fra stammerne Salish og Wenatchee.
De kvinder havde giftet sig med hvide mænd i over 100 år,
og ifølge disse kvinders dagbøger var ægteskaberne udmærked.
Stammerne gik ind for lighed.
Kvinder kunne være præster, oversættere, bådebyggere.
Så blev Washington en delstat
og kom under beskyttelse af forfatningen, jeg tilbad.
Indfødte kvinder blev ikke længere anset som mennesker,
ægteskaberne blev ulovlige, og de hentede en masse hvide kvinder
som min tipoldemor Theresa. Værsgo.
"I 1910 afgjorde højesteret,
"at en kone ikke kunne anmelde sin mand for vold,
"fordi det ville åbne op for alle mulige beskyldninger
"mellem ægtefæller.
"Californien vedtog i 1977,
"at koner, der anklager ægtemænd for overfald,
"skal have flere skader end i en sigtelse for legemskrænkelse.
"I 2005 fastslog højesteret, at Jessica Lenahan
"ikke kunne sagsøge Castle Rock politi
"for manglende beskyttelse.
"I 2014 afgjorde den interamerikanske menneskerettighedskommission,
"at USA havde krænket Jessicas og døtrenes menneskerettigheder.
Tak, Mike. Det her er Mike.
Han er en vidunderlig person, vidunderlig skuespiller,
og da jeg indså, jeg ville snakke om vold her på scenen,
ville jeg have positiv mandlig energi her hos mig.
Jeg repræsenterer en virkelig person.
Mel Yonkin, som var legionær.
Han kæmpede i 2. verdenskrig.
Han var en utrolig sød mand, der rejste rundt i landet
med Heidi og familien fra konkurrence til konkurrence.
Han sagde altid, han var stolt af hende,
og da hun vandt, blev han tåreblændet
og sagde, han var forkølet.
Jeg blev glad, da Heidi bad mig deltage,
men jeg tænkte, det var et stort ansvar
at repræsentere "positiv mandlig energi."
Jeg har brugt år på at undgå at blive sat i en kønsbestemt bås.
Jeg mente, jeg havde en "kønsneutral" energi.
Men i betragtning af, at jeg er en mand,
kan det virke som meget privilegeret.
Jeg vil også gerne melde ud, at jeg var lun på Patrick Swayze,
selv da jeg var yngre ligesom Heidi,
men helt ærligt var jeg lidt mere vild med Mel Gibson.
Jeg ved det godt.
Jeg ville være ham i Mad Max 2.
Efter den kom ud, talte jeg med mine venner om,
at jeg ville farve en tot hår lys over øret.
Som Mel havde i filmen.
Jeg mente, jeg havde en sjov australsk accent.
Det er en cockney-accent.
Det er interessant, for min far er britisk arbejdsklasseindvandrer,
men han er ikke cockney. Han er fra Wales og Yorkshire,
som er to helt forskellige accenter.
I får dem ikke at høre. Det var så lidt.
Min far er en utrolig charmerende fyr,
mine venner er vilde med ham.
og som barn beundrede jeg hans maskuline karisma,
men vidste, noget var skuespil.
Han havde en periode med CB-radio.
Jeg gik i high school, og vi kørte tværs over landet i forskellige biler,
og vi skulle holde kontakt via CB-radioer.
Han sagde: "Mike, vi kører til venstre ved næste afkørsel,"
og jeg svarede: "Far, hvornår holder vi tissepause?"
Og en anden stemme brød ind: "Et par bøsser på linjen."
Som en lastbilchauffør eller en dyb mandestemme.
Der var en forfærdelig pause. Jeg fik et sug i maven.
Læspede min far uforvarende? Eller gjorde jeg?
Så svarede min far: "Og en bøsse lytter med!"
Så alt taget i betragtning, var det reddet, eller...
Jeg var ikke sprunget ud.
Han ville ikke bruge det sprog, hvis han vidste, jeg var bøsse.
Jeg vidste faktisk ikke, jeg var bøsse dengang.
Jeg opfattede nok bare mig selv som "nørd."
År senere gik jeg på college.
Jeg kørte til Boston for at flytte sammen med min kæreste.
Jeg datede kvinder.
Jeg havde en blå YSL-vest på som bluse,
stramme shorts med store røde, hvide og blå striber på
og brune ankelstøvler med lyserøde strømper, der stak op.
Min far så mig på vej ud og sagde:
"Du ser latterlig ud. Det kan du ikke gå med."
Han ville beskytte mig, men han havde fat i noget.
Et par år efter boede jeg i New York
med fire af mine venner.
Vi gik fra Tunnel Bar til en anden bar, der hed The Bar,
der lå i East Village lige ved metroen.
Jeg havde sorte Patricia Field-minishorts på
med røde fløjsprikker på.
Vi gik forbi en gruppe teenagere, og en af dem slog mig i ansigtet.
Senere er jeg blevet mere tilpas med...
...at fremstå mere maskulin.
Det føles...
Mere som mig.
For et par år siden var jeg i Baltimore.
Jeg var på en sportsbar ved navn Pickles Pub.
Der var en fyr i baren. Han var 1,90 og vejede 100 kg,
en stor skaldet, hvid fyr.
Bag baren var der en kvinde, der løb rundt og tog imod ordrer.
Fyren vender sig mod mig: "Gad du ikke godt kneppe hende?"
Der var en underlig pause. Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle svare.
Spurgte han mig virkelig det?
Testede ham mig for at finde ud af, om jeg var bøsse?
Var han voldelig?
Følte kvinden bag baren sig
som dig i bilen med fyren dengang?
Han var fysisk skræmmende, men jeg følte en underlig sympati for ham.
Så jeg slog ham på ryggen og sagde:"Held og lykke."
Og jeg gik.
Jeg gad godt, at alt det her også kunne forsvinde.
Konkurrencen. Alt det her.
Tænk, hvis jeg havde et Broadway-sceneskift nu.
Lad det forsvinde
Da showet ikke er den type,
kan vi måske forestille os, vi er et andet sted.
Måske kan vi forestille os noget andet.
I må gerne være jer selv igen.
Hvis I ikke allerede er det, er det det perfekte tidspunkt.
I er så velkomne til at være jer selv.
Min mor og min moster
fortalte politiet om deres stedfar,
for bedstemor Betty var for bange til at gøre det.
Min mor og min moster blev født
lidt længere ude af penumbraen end min bedstemor.
De blev født lidt over 20 år efter, kvinder fik stemmeret.
Min mor havde en kvindelig lærer, der tog hende til side
og fortalte, at noget andet var muligt.
Hun lærte hende også det nymoderne ord "feminist."
Da min mors stedfar fandt ud af, de var gået til politiet,
blev han rasende.
Han fandt sin forfatningsmæssigt beskyttede pistol frem
og truede med at dræbe hele familien.
Min bedstemor Betty besluttede endelig,
til trods for hun havde arvet troen på,
at hendes liv og børnenes liv ikke havde betydning i lovens øjne,
at hun måtte gøre noget.
Hun tog sine børn og stak af.
Politiet var der for min familie.
Det var en lille by. De var hvide.
De anholdt min mors stedfar,
men min bedstemor Betty turde ikke vidne mod ham,
så det gjorde min mor som 15-årig for at støtte sin søster.
Så sagde bedstemor Betty, at hun løj.
Hun løj ikke.
Hendes stedfar fik en dom på 30 års fængsel.
Han sad inde i to år.
Men at han overhovedet kom i fængsel,
er nok grunden til, jeg står her og fortæller de her historier.
Når jeg tænker på, hvor modige min mor og min moster var som teenagere,
får jeg så stor respekt for dem.
Det giver mig lyst til at gøre mere,
men det får mig også til at tænke på, at fremskridt ikke kun går én vej.
Jeg er henrykt over unge i dag.
I er langt modigere, end jeg var på jeres alder.
I har mere medfølelse,
I har klart en mere sofistikeret opfattelse af køn.
Jeg føler ofte, I lader et lys skinne bagud i mørket,
så jeg kan følge jer ind i fremtiden.
Jeg har kæmpet hele mit liv for at tilgive min bedstemor for,
at hun ikke beskyttede min mor.
Jeg...
Jeg ved bare ikke hvordan. For det gjorde min mors liv så svært.
Det er også forvirrende, for jeg elskede min bedstemor højt.
Vi elskede hende alle. Min mor elskede hende.
Mine mostre og onkler elskede hende.
Og den bedstemor Betty, jeg kendte,
var ikke den kvinde,
som ikke beskyttede sine børn.
Den bedstemor, jeg kendte, elskede os alle højt.
Hun ofrede sit liv for sine børn,
børnebørn, oldebørn.
Hun ville have gjort alt for os.
Hun sendte tøjaben hele vejen til Sibirien.
Hun ville have kastet sig ud foran en lastbil for mig.
Så jeg ved ikke, hvordan mine to bedstemødre giver mening.
Jeg har dog indset, at mange af os er tvunget
til at være to personer i denne kultur.
Jeg har lært noget af en yngre person, en feminist,
der hjælper mig med bedre at forstå min bedstemor.
Jeg har lært om et begreb, der hedder "skjult modstand."
Skjult modstand er idéen om, at passiv opførsel,
offerlignende adfærd og behagende adfærd,
er den fornuftigste og klogeste reaktion i en voldelig kultur,
i en kultur og i et land,
der gør det klart hver eneste dag,
at det ingen interesse har i at give beskyttelse.
I min bedstemors tilfælde
er skjult modstand alle de usynlige, modige handlinger, en kvinde foretager
i et voldeligt forhold, hun ikke kan forlade,
fordi hun ikke tjener så meget som en mand,
politiet kommer måske ikke, hvis hun ringer,
eller afhængig af hudfarve
dukker de måske op, og der sker noget forfærdeligt.
Fordi hun ikke kan bestemme over sin egen krop.
Skjult modstand passer ikke ind
i vores traditionelle fortællinger om heroisme.
Den indeholder små, daglige handlinger.
Det involverer ting som at give sine børn mad,
arbejde 12 timer om dagen for dem,
hjælpe dem med at få en god uddannelse
og få topkarakterer.
Det kan også involvere mindre positive ting. Som at blive syg
og måske dø af melankoli
og ikke stikke af.
Når en kvinde i det her land
beslutter at stikke af,
bliver det øjeblik det mest farlige i hendes og børnenes liv.
Da bedstemor Betty døde, fandt min onkel 30.000 dollar skjult under madrassen
med en seddel om at give 5.000 dollar til hvert af hendes børn.
Hun havde sparet penge op i 50 år.
Jeg tog faktisk George II's ven med
på en forretningsrejse til LA.
Han elsker vestkysten.
Jeg havde ham i tasken, pakket ind i en hat.
Jeg begyndte at fryse og tog ham op og tog hatten på.
Jeg pakkede ham ind i et tæppe, så jeg ikke var en midaldrende dame
med en tøjabe på skødet. Da jeg kom til bagageudleveringen,
opdagede jeg, jeg havde glemt George II's ven på flyet.
Min reaktion var meget større.
Hvordan skal jeg beskrive det?
Hvis Meryl Streep og jeg havde været til audition
på "hunden, der spiste min baby"-film,
ville jeg have fået rollen.
Jeg hylede. Jeg hulkede.
Jeg græd som i en græsk komedie.
Jeg løb hen til skranken, og tårerne trillede.
Den her kvinde kiggede på mig: "Du godeste, er du okay?"
Jeg svarede: "Nej!
"Jeg har glemt noget værdifuldt på flyet."
Hun spurgte: "Hvad er det?"
Jeg svarede: "Mit barns yndlingslegetøj."
Det bliver værre. "Og mit barn er meget sygt."
Det er slemt. Det er grufuldt.
Men hun kastede sig ud i det.
Hun ringede til gaten og sagde: "Få aben af flyet!"
Hun fik mig igennem sikkerhedskontrollen, og jeg begyndte at løbe,
jeg løb hurtigere, end jeg nogensinde havde løbet.
Jeg løb forbi 14 Starbucks.
Jeg kom ud til gaten.
George II's ven sad ved en fyrs terminal.
Jeg løb hen, og tåreren strømmede.
Fyren ænsede mig ikke, så jeg tænkte: "Fuck det!"
Jeg greb George II's ven og løb væk med ham.
Jeg faldt sammen på gulvet i lufthavnen og hulkede.
Jeg aner ikke, hvad jeg græd over.
Jeg ved ikke, om jeg græd over bedstemor Betty
eller på grund af en endogen depression,
eller bare fordi han var sådan en sød lille abe,
eller måske på grund af århundreders nedarvede traumer,
eller måske
var det bare den rette reaktion på alt, der foregår.
Min mor...
Min mor siger, at når man er fyldt med
og lammet af raseri og fortvivlelse,
bør man tænke på en kvinde, der løber på en strand med en hund.
Der er mere.
Når man kigger på hunden, der løber frem og tilbage,
sker der ingen fremskridt.
Men kigger man på kvinden,
kan man se, hun bevæger sig støt fremad.
Det håber jeg.
Jeg fortalte min mor om min abort for nylig...
Jeg var nødt til det, for jeg ville fortælle jer det.
Hun var ret upåvirket.
Hun sagde: "Okay."
Jeg sagde: "Mor, hvorfor flippede du ud dengang?"
Hun sagde: "Jeg kan være rolig nu, for dit liv blev okay."
Hun ville vide, om jeg var sur på hende.
Jeg sagde: "Nej, for mit liv blev okay."
Jeg tror, der var to mødre i bilen den dag.
Der var den første mor, feministen,
der fik mig med i konkurrencen, så jeg kunne gå på college,
som sammen med sin søster
satte punktum for voldelige mænd i familien ved at vidne.
Så var der den anden mor,
der var blevet terroriseret som barn...
...moderen, hvis første minde som treårig
var at se sin stedfar slå min bedstemor og tænke: "Sådan er livet."
Og sådan er livet.
Moderen, der havde nedarvet århundreders tro på sin egen værdiløshed.
Nej, ikke blot tro.
Århundreders love, der udtrykkeligt fortalte hende, at hun var værdiløs.
For mig
var den første mor nok.
Hun lærte mig om mine rettigheder.
Jeg vidste, hvilke love der beskyttede mig.
Jeg havde ikke brug for den anden mor,
for jeg havde love.
Det får mig til at tænke på,
at det måske er nyttigt
at opfatte forfatningen som en smeltedigel,
hvor vi alle kæmper sammen,
hvor vi står foran en domstol med ni dommere
og forhandler om vores basale menneskerettigheder,
hvilket vi har gjort i 230 år.
For hvis det her er en kamp eller en forhandling,
så vil de mennesker, der altid har haft magten,
altid har domineret, altid undertrykt, mænd...
...hvide mennesker,
blive ved med at dominere og undertrykke.
Måske kan vi tænke på forfatningen som den første mor.
En forfatning, der har forpligtet sig til at passe på os alle.
Der er så mange lande,
der har den slags forfatninger,
moderne forfatninger med positive rettig- heder, der aktivt retter op på ulighed
og har menneskerettigheder nedfældet fra begyndelsen.
179 forfatninger har udtrykkeligt kønsbeskyttelse skrevet ind.
Vores er ikke en af dem.
Vores forfatning er meget gammel.
Naturligvis er problemet med at lave en ny forfatning med positive rettigheder,
med menneskerettigheder nedfældet fra begyndelsen,
at vi stadig skal stole på de mennesker, der fortolker dokumentet.
Vi skal stadig tro på de mennesker, der bestemmer.
Undskyldningen for ikke at ansætte kvinder i afdelingen for strafferet var,
at de ville skulle håndtere hårde typer,
og det er kvinder ikke i stand til.
Og jeg blev forbløffet.
Jeg sagde: "Har du set retshjælpens advokater,
"som repræsenterer disse hårde typer? De er kvinder."
Folk kan spørge mig: "Hvornår tror du, det er nok?"
"Hvornår vil der være nok kvindelige dommere?"
Mit svar er: "Når der er ni."
Jeg elskede konkurrencen.
Den fik mig til at tro, at folk lyttede, når jeg talte.
Jeg gik med bøjle og havde bumser, men her blev jeg værdsat for min hjerne.
Da jeg forberedte det her, mødte jeg unge kvinder,
som er med i de konkurrencer i dag.
Jeg ville høre, hvad de tænkte om vores land og forfatning.
En af de højt begavede unge kvinder er hos os her i aften.
Hej. Jeg hedder Rosdely Ciprian.
Jeg er en 14-årig debattør fra New York.
Jeg har deltaget i parlamentariske
debatter siden sjette klasse.
Jeg har talt om legalisering af medicinsk marihuana,
og om hvorvidt USA bør have mere diplomatisk samarbejde med Kina.
Hr. Batey er min debattræner. Jeg lærer at argumentere for begge sider,
derfor har Heidi inviteret mig.
Jeg skal grave dybere ned i et spørgsmål om forfatningen.
Beskytter den os, eller er den kilden til vores problemer?
Personligt mener jeg, svaret er begge dele. Men for at få en god debat
tager vi hver vores standpunkt.
Før jeg forklarer reglerne for en parlamentarisk debat,
vil jeg sige, at forfatningen ikke er en smeltedigel.
Sådan tænker jeg.
Hvorfor ikke tænke på forfatningen som et menneske?
Den blev lavet af mennesker, så det virker fornuftigt.
Er mennesker perfekte? Nej.
Er vi i stand til perfektion? Nej. Det betyder ikke, vi ikke er værdifulde.
Vi udvikler os altid og ændrer os. Lærer.
Min modstander talte om den 9. tilføjelse,
hun overholdt i øvrigt ikke tiden.
Penumbra-metaforen er en interessant måde
at forstå den 9. tilføjelse på. Det bestrider jeg ikke.
Men lad mig korklare den på en anden måde.
Nej, jeg har ingen fantasivenner.
Men jeg har opfundet en figur, jeg godt kan lide at spille, Boxellia.
Boxellia er en oldgammel AI-robot, der kan forudsige fremtiden.
Hun ved, hvad du laver næste sommer,
og hvordan livet er på Jorden om 1.000 år.
For mig er 9. tilføjelse som Boxellia. Hun er erindringen om vores fremtid.
Desværre ved vi ikke, hvad den indeholder, før vi når frem.
-Vi begynder debatten. -Kom så.
I de sidste to år har vi afholdt parlamentariske debatter sammen.
Det eksisterede ikke, da jeg gik i high school.
Som hun sagde, går vi i gang med en live-debat lige nu.
Vores emne er: "Skal vi afskaffe USA's forfatning?"
Forfatningen bliver uddelt i lommeformat,
så I kan følge med og tjekke vores arbejde.
Typisk er der tre personer på et hold,
men vi gør det en mod en.
Jeg kalder det "Iron Woman."
I en debat bruger vi normalt et format, PM-PMMP,
påstand, modargument, påstand, modargument, modargument, påstand.
Men vi har opfundet et andet format, PMPMPM,
påstand, modargument, påstand, modargument, påstand, modargument.
Debattørerne har trænet mig til at være ordstyrer,
og min vigtigste opgave er at slå plat eller krone
for at afgøre, hvilken side der begynder.
-Rosdely, hvad siger du? -Plat.
Så er du krone, Heidi. Det er krone.
Ja. Krone? Jeg tager Modargumentation, "bevar".
Jeg tager påstand, "afskaf".
I har 90 sekunder til at forberede jer.
I begynder nu.
Rosdely har fortalt mig, at i en parlamentarisk debat
er publikums deltagelse afgørende for udfaldet.
Så hvis en af debattørerne siger noget, der rammer jer,
positivt eller negativt, skal I larme.
Hvis Rosdely eller Heidi siger noget, I elsker, hvad gør I så?
Hvis de siger noget, I afskyr, hvad gør I så?
Hvis dem ovenpå afskyr det, og dem nedenunder elsker det, hvad gør I så?
Det virker okay. Jeg har tiltro til jer.
-Klar? -Ja.
Ja.
Vil Påstand nærme sig?
-Du har to minutter fra nu. -Godaften, dommere.
Jeg hedder Rosdely Ciprian, Jeg vil præsentere forslaget om,
at USA's forfatning bør afskaffes.
Tak. Vil I række hænderne op?
Hvis du er en hvid mand, som ejer ejendom, tag hånden ned.
Under forfatningens oprindelige vilkår
er de med hænderne oppe ikke anset som borgere.
Hvordan ville I have det, hvis disse hvide mænd
gik ind i et rum og lavede reglerne for resten af os?
Det tænkte jeg nok. Her er et andet spørgsmål.
Hvor mange rige, hvide mænd, som ejer ejendom,
har stadig ledelsen i vores regering i dag?
Jeg ved det.
Kig forfatningen igennem, og se, hvor folk som os hører til.
Jeg er lige her på...
-Procedure. Ingen rekvisitter. -Noteret!
Det har du lært mig.
Har jeg?
Jeg fortsætter. Min anden pointe er, at døde ikke bør regere over de levende.
Thomas Jefferson sagde, vi burde udarbejde en ny forfatning for hver generation.
Forfatningsskaberne...
Skaberne har ligget i deres grave i over 200 år.
De levede i en verden uden tandbørster, deodorant og toiletpapir.
Benjamin Franklin tog ikke engang bad i vand.
Han tog et luftbad,
hvor han gik nøgen rundt, som om luften var et bad.
Vores egen George Washington døde,
fordi han var forkølet og behandlede det med åreladning.
Hvorfor lytte til Washington med åreladning og Franklin med luftbad?
Vores forfatning er som horcrux i Harry Potter.
Det er et stykke af grundlæggernes sjæl,
der stadig er i live og hersker over resten af os.
Lad mig forklare.
I Harry Potter er horcrux et objekt, hvori en ond troldmand
har skjult et fragment af deres sjæl for at opnå udødelighed.
Det er på tide at ødelægge horcrux,
så vi kan forlade fortidens synder og komme videre
og endelig skrive en tekst, der er demokratisk og levende. Tak.
Dommere, jeg er den første taler mod,
at vi bør afskaffe forfatningen.
Min modstander citerede Thomas Jefferson
og sagde, de døde ikke skal styre de levende.
Men Thomas Jefferson er død. Hvorfor lytter hun til ham?
Hun ønsker også en ny forfatning,
men hvem får lov at lave den perfekte, utopiske forfatning?
Får de, der rakte hænderne op, lov til det? Det tror jeg ikke.
Den nye forfatning vil blive lavet af politikere,
og da kongressen består af fortrinsvis gamle, hvide mænd,
hvorfor tror hun så, de vil skrive en bedre forfatning?
Endelig ved jeg ikke, hvad det der Harry Potter er for noget,
så det vil jeg ikke diskutere.
Vi har den ældste
aktive og levende forfatning i verden.
Min modstander, som er meget ung,
vil have jer til at tro, det er en dårlig ting.
Men grunden til, at forfatningen har holdt så længe,
er, at den er selvkorrigerende,
og den indeholder også værktøjerne, der kan befri os fra tyranni.
De regler har vi brug for lige nu.
Det er ubestrideligt, at Amerika er mere lige, mere demokratisk,
end det var for 230 år siden. Faktisk...
...er det på grund af forfatningen og ikke til trods for den,
at hun og jeg kan stå her i dag
og kræve en bedre fremtid for vores land.
"Afskaf", du har et minut til modargumentation.
Min modstanders modbevis er Thomas Jeffersons død,
så hvorfor lytte til ham? Jeg er med. Hun har ret.
Jeg ved ikke, hvem der skal forfatte dette dokument,
men jeg ved, det ikke udelukkende bliver af hvide mænd.
Og åbenbart er min modstander, der er meget ældre,
ikke klar over ændringerne i vores regering.
Kongressen er mere mangfoldig end nogensinde.
Ja. Og jeg tror på, at folk som mig
vil blive involveret i denne ændring,
om disse mænd kan lide det eller ej.
Tilføjelserne er til for at rette fejl i vores historie.
Se på den 13. tilføjelse.
Den afskaffede slaveriet og genskabte det i fængselsindustrien,
som er en ny systemisk form for undertrykkelse.
Det er noget af en illusion af et fremskridt.
Hvordan kan vi skabe fremskridt, når valgmandskollegiet er et rod,
to af vores tre sidste præsidenter ikke fik de fleste stemmer,
forskellige regeringsafdelinger overskrider beføjelser,
vælgerundertrykkelse tiltager...
Og ni personer har uforholdsmæssig magt over vores menneskerettigheder
og vores farvede befolkning, kvinder, LGBTQIA.
Og indvandreres rettigheder bliver overtrådt hver dag. Tak.
"Bevar", du har 30 sekunder til krydsforhør.
Vores dokument blev skabt, så man kunne lave ændringer,
så hvorfor vil du sætte hele demokratiet i fare
og ikke bare vedtage en ændring?
I min levetid har vi ikke vedtaget en ændring.
Vi har prøvet at få vedtaget ligestillingsforslaget i 100 år.
-Hvorfor skulle det blive vedtaget nu? -Fair nok.
Vi er én delstat fra ratificeringen. Hvorfor give op nu?
Det er ikke at give op, hvis det er en tabt sag.
Hvis vi nu giver dig den nye forfatning...
Okay.
...hvordan vil du forhindre private lobbyorganisationer,
organisationer som NRA,
i at påvirke dokumentet med deres penge?
Vi brug for en ny forfatning, så vi kan forhindre lobbyvirksomheder
i at bruge deres pengetanke til at ændre vores love.
Hvordan skal vi gøre det?
-Ved at lave en ny forfatning. -Tid.
-Du har et minut til modargumentation. -Dommere!
Jeg vedgår, at nogle af de fremskridt,
der er sket i dette land, er en illusion.
Men hvis vi skrotter forfatningen,
skrotter vi fremskridt, som folk har kæmpet og er døde for.
Hvis vi dropper forfatningen, sker der det her.
Homoægteskab ville være ulovligt i 14 delstater.
Abort ville være ulovligt i 30 delstater.
Raceadskillelse ville være lovligt i 32 delstater.
Det eneste, der beskytter de fleste af os lige nu,
er forfatningen.
Og det eneste, der samler os i en meget splittet periode,
er en kollektiv tro på dokumentet.
Du og jeg fortolker det forskelligt,
men uden det kan landet bryde sammen.
Dommere, Abraham Lincoln sagde:
"Vi bør ikke smide forfatningen ud,
"men de mænd, der misbruger den." Tak.
"Afskaf", du har 30 sekunder til krydsforhør.
Er du enig i, at højesteret kan omstøde
de rettigheder, du nævnte, hvis vi beholder forfatningen?
-Jeg er enig. -Okay.
Derfor tror jeg, vi må...
Derfor kan vores grundlæggende rettigheder
ikke overlades til en partisk domstols luner.
Derfor er vi nødt til at vedtage ændringer,
selv om det ikke altid virker og tager lang tid.
Hvor lang tid tager det?
Hvornår vedtager vi en ændring om klimaændringer?
Med den fart uddør vi.
Jeg tror ikke, det tager længere tid at skrive den ændring
-end en helt ny forfatning. -Okay.
Ud af 4.500 ord i 27 tilføjelser i forfatningen
-er ordet "kvinder" overhovedet nævnt? -Slut!
Nej, men...
I får hver et minut til at konkludere. Vi begynder med "afskaf".
Som ung pige i det moderne Amerika
tænkte jeg aldrig på forfatningen.
Jeg havde andre ting at tænke på,
venner, konspirationsteorier, mad og Netflix.
Jeg ved nu, at forfatningens ulemper opvejer dens fordele.
Derfor skal vi af med den.
Forfatningen var et radikalt, nytænkende, visionært dokument
skabt af lidenskabelige mennesker som James Madison og Gouverneur Morris,
som prøvede at forestille sig en ny... Googl ham.
Som prøvede at forestille sig en ny begyndelse
og en ramme for ændring.
Men i dag bliver det brugt af en lille del af befolkningen
for at forhindre forandring.
Jo længere vi fjerner os fra begyndelsen, des mindre taler den til os.
Dokumentet er forældet.
Jeg er en af denne generations forfatningsdøtre,
der siger, hvad jeg ønsker for resten af mit liv.
Jeg vil have et dokument, der tager højde for klimaændringer,
beskytter retten til sundhedspleje og kønslig ligestilling,
og siger, at uddannelse er en af vores samfunds grundlæggende søjler.
Så slut jer til mig, så vi kan lave et dokument, der beskytter os alle.
Tak.
Jeg er helt enig med min modstander.
Jeg mener, at en neutral forfatning
med kun negative rettigheder
er en forfatning, der foreviger status quo.
Det foreviger hvidt herreoverdømme,
kvindehad og vold.
Gid vi kunne slippe af med det dokument
og skabe et nyt, som hun beskriver.
Jeg tror bare ikke, vi kan gøre det
uden at bringe landets mest udsatte i fare.
Jeg tror ikke, vi får demokrati,
fordi vi ændrer et stykke papir.
Demokrati er noget, vi hver især skal gøre noget for,
vi skal kæmpe for
og føre ud i livet hver eneste dag.
Den store borgerrettighedsaktivist Diane Nash sagde:
"Frihed er, at mennesker indser, at de er deres egne ledere. "
Så lad os vedtage en tilføjelse om klimaændringer,
lad os vedtage tilføjelsen om lige rettigheder.
Eller ved I hvad?
Lad os stille op til kongressen.
Rosdely Ciprian, jeg vil banke på døre for dig!
Det er leflen!
Fint nok. Jeg lefler, men jeg mener det. Tak.
Mange tak.
Okay.
Der skal vælges en dommer.
Rosdely vælger vores dommer.
Lad os se.
Jeg ser, folk kigger væk. Sådan dør demokratiet.
Vil du være vores dommer?
-Mig? -Ja.
Ja.
Hvad hedder du?
Jeg hedder Maddy.
Hvor kommer du fra?
Jeg er fra Berkeley, men jeg bor i New York nu.
Fantastisk. Maddy, vil du komme herop?
Vil du komme op på scenen?
Ja.
Godt.
Maddy, du skal træffe en vigtig beslutning.
Skal vi bevare eller afskaffe USA's forfatning?
Træf beslutningen i stilhed. Sig intet.
Når du ved det, åbner du kuverten
og læser det højt. Så bliver det legalt.
Vi er herovre, så vi kan ikke se, hvad du beslutter.
Okay.
Jeg, Madeline, på vegne af publikum i What the Constitution Means to Me
stemmer hermed på at afskaffe forfatningen.
Godt.
Mange tak.
Da I vil afskaffe den,
kan I beholde jeres forfatning i lommeudgave,
så I har noget at læse i jeres bunkere.
Vi er ved at afslutte vores aften,
men Rosdely og jeg...
Før vi går hjem, vil vi gerne stille hinanden et par spørgsmål
og lære hinanden bedre at kende.
Spørgsmålene blev stillet af publikum i går.
I kan stille jeres på vej ud.
-Terri? -Ja.
-Vil du dæmpe lyset? -Klart.
Okay.
Rosdely, hvilken lugt minder dig mest om derhjemme?
Derhjemme?
Nok på baggrund af min dominikanske kultur
mangú, salami, friturestegte æg,
hvilket er most melbanan, ristet pølse
og appelsinjuice med mælk.
Det minder mig om derhjemme.
-Det har jeg lyst til at spise nu. -Også mig.
Hvad er din værste modestil fra barndommen?
Du milde.
Der var mange.
Permanentet hår og touperet pandehår
som en hjelm.
Det er sidste spørgsmål. Klar?
Ja.
Rosdely, hvordan ser du dit liv om 20 år?
Jeg er 34.
Jeg har skrevet en New York Times-bestseller.
Jeg vil gerne have et signaturlook.
Doc Martens, uformelle bukser og en T-shirt.
Og mit hår skal bølge.
Sådan ser jeg det.
Hvad forfatningen betyder for mig
blev opført 183 gange på Broadway.
I slutningen
blev publikum bed om at bestemme sig for,
om USA's forfatning skulle afskaffes eller bevares.
57 publikummer stemte for afskaffelse.
3 gange var der uafgjort. 123 stemte for bevarelse.
En enestående ung kvinde er med os i aften.
Hej, jeg hedder Rosdely Ciprian.
Jeg hedder Thursday Williams.
Jeg er student fra William Cullen Bryant high school
og praktiserer forfatningsmæssig debat på et jurakursus.
-Krone. -Plat.
-Krone.
Jeg tager Påstand, "afskaf".
"Bevar".
Alle, Påstand, "afskaf".
"Vi bør afskaffe USA's forfatning."
Forslaget er, hun laver en helt ny forfatning.
Lad mig spørge:
"Må jeg gå ind i et andet rum og beslutte alle regler for jer?"
Nej, vel. Lad os være ærlige.
Hvor mange rige, hvide mænd med ejendom
har stadig ledelsen i denne regering?
Jeg ved det.
Vi sletter ikke vores histories synder ved at smide et stykke papir ud,
specielt ikke når det papir
viser vores blinde vinkler. Tak.
Tiden er gået!
"Et blik på avisernes overskrifter
"viser os, at dette øjeblik for alvor er anderledes.
"Konsekvenserne er dystre, hvis vi sidder på sidelinjen."
Hvis I vil ændre landet,
skal I vågne op og involvere jer,
stem, læg pres på jeres lokale repræsentanter.
Protestér.
Nej, ved I hvad? Vi gør det selv.
Vi stiller selv op.
Vi vil være med i elevrådet.
Vi bliver forandringen.
vi laver vores egen forfatning og bygger vores vej ud.
Tak.
DEBATSTATISTIK BEVAR - AFSKAF - UAFGJORT
Tekster af: Maria Kastberg
Kreativ supervisor: Lotte Udsen