Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ensimmäinen esitys oli 10 vuotta sitten -
noin 20 tutulleni.
Olen esiintynyt vaalien alla
ja oikeuskäsittelyjen, marssien sekä protestien aikana.
Aina kun nousen lavalle, maailma on muuttunut.
Hei, tyttö.
En koskaan tiedä, miten siinä käy.
PERUSTUSLAKI JA MINÄ
Kiitoksia! Kiitos, että tulitte tänne tänään.
Olen Heidi. Tervetuloa.
Kuljin 15-vuotiaana ympäri tätä maata
puhumassa USA:n perustuslaista
palkkiota vastaan.
Äitini, väittelytaidon ohjaaja, kehitteli tämän idean,
jotta voin maksaa opintoni.
Kävin suurissa kaupungeissa, kuten Denverissä tai Fresnossa,
ja voitin rahaa,
jonka säästin tulevan varalle.
Maksoin opintoni niillä rahoilla.
Kiitos paljon.
Siitä on 30 vuotta, ja kävin osavaltion koulua, mutta kiitos.
Pohdin perustuslakia muutama vuosi sitten
useastakin syystä.
Minusta oli kiinnostavaa tutkia,
mistä pidin niin kovasti 15-vuotiaana.
Rakastin perustuslakia kiihkeästi.
Pyysin äitiä lähettämään puheeni.
Hän oli heittänyt sen pois.
Se on outoa, sillä äidithän säästävät kaiken.
Leikkautin 12-vuotiaana lyhyet Annie Lennox -hiukset,
ja hiukseni ovat äidillä yhä tallella.
Mutta jostain syystä hän heitti palkitun puheeni pois.
Sen takia ajattelin
tehdä uudestaan puheeni
ja väittelykilpailun
sen perusteella, mitä muistan itsestäni silloin.
Tässä on muutamia asioita.
Sen lisäksi, että olin kiihottunut koko ajan,
minulla oli pakkomielle noidista, Salemin noitavainoista,
teatterista, ja täällähän minä olen, sekä...
Kiitos paljon.
Ja ennen kaikkea Patrick Swayzesta.
Tämä on American Legion Hall Wenatcheessa Washingtonissa.
Olen omenapääkaupungista kotoisin.
Se on pieni ja melko konservatiivinen kaupunki.
Tämä ei ole tarkka jäljennös siitä huoneesta.
Ystäväni Rachel rakensi tämän muistojeni perusteella.
Tämä on kuin rikollisen kuva uhrin kuvailujen perusteella.
Ja unohdin oven.
Ja sitten tämä.
Valmistauduin väittelyyn tämän kirjan avulla.
Your Rugged Constitution. Tämä on mahtava.
Perustuslain kohdat selitetään pienten sarjakuvien avulla.
Herbert Hoover suosittelee tätä.
Huomasin äskettäin, että tämä kopio on vuodelta 1956,
eli kaikki lisäykset eivät ole mukana,
mutta voitin siitä huolimatta.
En hävinnyt kovin usein,
sillä olin väittelyissä aivan helkutin hyvä.
Pahin kilpailijani oli tosi fiksu tyttö,
Becky Dobbins, joka puhui joka vuosi
perustuslaista, joka on kuin "tilkkutäkki".
Hän oli erityisen taitava
yhdistämään oman elämänsä
ja tämän asiakirjan. Sen Becky osasi.
Hän kertoi upeita tarinoita uudisraivaajamummostaan,
joka kai söi ihmisiäkin matkatessaan länteen.
Sellainen oli minulle silloin vaikeaa.
Olin pidättyväinen 15-vuotias,
enkä halunnut kertoa mummistani.
Kuulijakunnassani
oli enimmäkseen vanhempia valkoihoisia miehiä.
Hei.
Onpa teitä paljon.
Muistoissani he polttelivat sikaria,
vaikka eihän se voi pitää paikkaansa. Auttakaa minua nyt
ja olkaa heidän kaltaisiaan.
Olette nyt miehiä.
Kiitoksia.
No niin, nyt aloitan.
Olen 15-vuotias,
mutten aio tehdä mitään sen kummempaa.
Tässä olen 15-vuotiaana.
Hyvää huomenta.
Tervetuloa American Legionin väittelykilpailun aluefinaaliin
täällä LCW Legion Post 10:ssä Wenatcheessa.
Kilpailun tarkoitus on lisätä ymmärrystä
perustuslakiamme kohtaan lukiotasolla
ja auttaa opintojen maksamisessa.
Kerron säännöt. Kilpailu on kaksiosainen.
Ensin seitsemän minuutin ajan
kilpailijat esittävät puheen,
jossa näkyy heidän ymmärryksensä aiheesta
ja henkilökohtainen suhteensa
maamme perustuslakiin.
Toisessa osassa
kilpailijat valitsevat lisäyksen tästä purkista.
He eivät ehdi valmistella puhetta.
Heidän täytyy puhua aiheesta spontaanisti.
Se on kilpailun vaikea osuus,
enkä tee siitä helpompaa.
Haluamme näyttää,
millaista olisi esittää asia korkeimman oikeuden edessä.
Kilpailijamme ovat
Becky Lee Dobbins Lawrencesta Kansasista,
jonka puhe on "Perustuslakimme on tilkkutäkki".
Ja Heidi Schreck Wenatcheesta Washingtonista,
jonka puhe on "Loitsuja: perustuslain sulatusastia".
Taputetaanpa näille nuorille. Antakaa tulla vain.
No niin.
Hyvä on.
Heidi Schreck.
Mene lehterin luo.
Aikasi alkaa...
-Nyt. -Perustuslaki on elävä asiakirja.
Sen takia se on kaunis.
Se on elävä, lämmin, höyryävä asiakirja.
Se ei ole tilkkutäkki.
Se on kuuma ja hikinen.
Se on sulatusastia.
Tiedättekö, mikä se on?
Se on astia, johon laitetaan aineksia,
joita kypsennetään, kunnes niistä tulee jotain muuta.
Ja se on joskus taikaa.
Perustuslakimme on kuin noidan pata.
On selvää,
että te tiedätte perustuslaista enemmän,
sillä te olette olleet rintamalla. Kiitos.
Kiitos, että puolustitte maatamme
ja annoitte minulle ison stipendin.
Kun katson teitä,
muistan pikkutytön fantasiani siitä,
että kimppuuni käy raiskaaja tai murhaaja.
Joka on mies.
Kuten tekin.
Siinä saan
hyökkääjän luopumaan aikeistaan,
koska saan hänet näkemään, että minäkin olen ihminen.
Sanotte: "Tapan sinut."
Minä sanon: "Miettikäähän hieman.
"Olen ihminen teidän laillanne."
Ja näette minut ihmisenä ensimmäistä kertaa.
Sanotte: "Voi taivas, olet oikeassa. Sinä olet ihminen."
Alatte itkeä, ja annan teille anteeksi.
Sitten ilmestyy sateenkaari,
jonka päälle kapuamme yhdessä.
Koulutoverini saapuvat kadulle katsomaan kateellisina,
kun saan kävellä sateenkaarella.
"Miksi hän on erityinen?"
"Eikö hänen pitäisi olla koulussa?"
Vastaan: "Vien tämän miehen taivaaseen.
"Pitäkää hauskaa jumppatunnilla."
Miten tämä liittyy perustuslain sulatusastiaan?
Sulatusastia on tietenkin keittoastia,
mutta se on myös vaativa koe
kärsivällisyydelle tai uskolle.
Koimme sen kokeen yhdessä,
kun halusitte tappaa minut.
Samalla tavalla
perustuslakia voi ajatella keittoastiana,
johon meidät heitetään kiihkeässä kiistelyssä,
jotta näemme, mihin todella uskomme.
Sen takia se on radikaali asiakirja.
Taikurit kokoontuivat 202 vuotta sitten
hellepäivänä Philadelphiassa.
He halusivat tappaa toisensa, mutta sen sijaan
he istuivat saman pöydän ääreen
ja tekivät yhdessä eettisen visualisoinnin.
Tai kuten minä sitä sanon, "loitsun".
Olivatko he kaikessa oikeassa? Eivät.
Eivät olleet.
Mutta sen takia mukana on lisäyksiä.
Ja sen takia haluan kertoa
satumaisimmasta ja salaperäisimmästä lisäyksestä.
Se on 9. lisäys.
Siinä sanotaan:
"Perustuslaissa luetellut oikeudet
"eivät silti kiistä
"eivätkä syrji kansalaisten muita oikeuksia."
Tiedättekö, mitä se tarkoittaa?
Sitä, että vaikka tiettyä oikeutta ei ole perustuslaissa mainittu,
sellainen on silti olemassa.
Laatijat eivät millään voineet
luetteloida kaikkia oikeuksiamme.
Teillä on oikeus harjata hampaanne.
Mutta miten pitkä tämä asiakirja voi olla?
Tässä on toinen esimerkki. Kun olin pikkutyttö,
mielikuvitusystäväni oli Reba McEntire.
Hän ei liittynyt siihen laulajaan.
Vaikka perustuslaista ei löydy
oikeutta mielikuvitusystävään,
en joudu vankilaan Reba McEntiren takia.
Eikö ole mahtavaa? Miettikää sitä.
Perustuslaki ei mainitse kaikkia oikeuksianne,
sillä se ei tiedä niitä.
William O. Douglas, taitava korkeimman oikeuden tuomari,
puhui 9. lisäyksestä
ja käytti sanaa "penumbra".
Mikä penumbra on?
No, hyvät herrat...
Minä seison valossa,
ja te istutte pimeydessä.
Välissämme oleva puoliksi valaistu tila,
hieman hämärä alue,
on penumbra eli puolivarjo.
Douglasin sanoille naurettiin, mutta minä pidän ideasta.
Se auttaa perustuslain pohtimista
ja ehkä pätee elämäämmekin.
Tässä sitä ollaan.
On asioita, jotka näemme, ja asioita, joita emme näe.
Me olemme puolivarjossa.
KAKSI MINUUTTIA
Uskoin pienenä, että olen vaihdokas.
Saatan ollakin,
mutta käyttäydyn ihmisen lailla,
kunnes todellinen perheeni hakee minut.
Istuin Spiritjärven rannalla St. Helens -vuoren varjossa
ja odotin oikeaa perhettäni, uivia keijuja,
joiden piti kiskoa minut veteen.
Sitten uisimme mahdollisimman syvälle,
ja juuri kun olisin hukkumaisillani,
nousisimme pintaan eri järvessä maailman toisella laidalla.
Ja kun astuisin siellä rannalle,
ymmärtäisin, kuka minä todella olen.
Sen takia pidän 9. lisäyksestä kovasti.
Se tunnustaa sen, että olemme nyt tällaisia
mutta ehkä myöhemmin erilaisia.
Se jättää tilaa tulevalle minällemme.
10 SEKUNTIA
Toivottavasti emme huku ennen kuin se selviää!
Kiitos oikein paljon. Kiitos teille.
Kiitos.
Ei aplodeja!
Nyt kilpailumme spontaani osuus.
Valitse lisäys.
Pidin tästä osuudesta.
Adrenaliini virtasi, kun muistelin perustuslain kohtia.
Isäni valmensi minua tähän, mikä oli mukavaa,
sillä välimme olivat huonot.
Keskustelu perustuslaista oli keino välttää se tosiasia,
että olin muuttumassa naiseksi.
Perustuslain 14. lisäys, osa 1.
14. lisäys on kova juttu.
Sen neljä osaa ovat muuttaneet
meidän jokaisen elämän.
Koska tämä lisäys on hankala,
valitsimme siitä vain ensimmäisen osan.
-Oletko valmis? -14. lisäys, osa 1.
"Kaikki USA:ssa syntyneet ja kansalaisuuden saaneet,
"jotka ovat lakiemme alaisia, ovat Yhdysvaltain
"ja kotiosavaltionsa kansalaisia.
"Yksikään osavaltio ei voi laatia lakeja, jotka rajoittavat oikeuksia
"tai koskemattomuutta USA:n kansalaisilla.
"Osavaltio ei saa riistää henkeä, vapautta
"tai omaisuutta ilman asianmukaista oikeusmenettelyä
"eikä kiistää lainkäyttöalueellaan olijoilta
-"lain yhdenmukaista turvaa." -Hyvä.
Hän saa minuutin miettimiseen
ja kaksi minuuttia neljän kohdan käsittelyyn
lisäyksen 1. osan tiimoilta.
Otteen täytyy olla henkilökohtainen.
Kerro, miten lisäys on vaikuttanut elämääsi.
Aika alkaa nyt.
Hyvä on. No niin.
14. lisäys on kuin jättimäinen, vahva voimakenttä,
joka suojelee ihmisoikeuksia.
Sitä edeltää 13. lisäys, jolla lakkautettiin orjuus.
Siten päättyi historiamme häpeällisin luku.
Lincoln tiesi, ettei orjuuden lakkauttaminen riitä.
Hän pyysi John Binghamin apua 14. ja 15. lisäyksen laatimisessa.
Jälleenrakennuksen lisäykset.
Vapautetuista orjista tuli kansalaisia,
jotka saivat saman lainsuojan ja äänioikeuden.
14. lisäys oli väkevä tuki kansalaisoikeusliikkeelle.
Se lopetti rotuerottelun kouluissa, linja-autoissa ja sairaaloissa,
vaikka siihen menikin sata vuotta, ja totta puhuen -
jonkun piti käynnistää voimakenttä.
Tarvittiin urheita tekoja johtohahmoilta,
joita olivat Dorothy Height, Bayard Rustin, Martin Luther King Jr.
He herättivät 14. lisäyksen mahtavat voimat.
Haluan huomauttaa, että 14. lisäys soi tasa-arvon miehille.
Mustaihoiset ja muutkaan naiset eivät niitä saaneet.
Alkuperäiskansojen oikeuksista ei edes puhuttu.
Jopa Lincoln oli siinä asiassa puolivarjossa.
Se on ensimmäinen kerta, kun sana "mies"
kirjattiin perustuslaissa.
Aiemmin oli voitu esittää tulkintoja
naisten äänioikeudesta, mutta sen jälkeen se ei käynyt.
Lincoln pyysi meitä odottamaan äänioikeutta.
Noin 54 vuoden verran.
Äänioikeudesta puhutaan toisessa osassa. Jatka aiheesta.
Aivan. Anteeksi. Ihanaa.
Isäni sanoi sitä demokratian rangaistusaitioksi.
Joskus pitää odottaa.
Joskus kannattaa korjata yksi huono asia
kuin epäonnistua kahden korjaamisessa.
Kohta 1: "Jokainen USA:n maaperällä syntynyt
"ja sen lainpiiriin siten kuuluva on USA:n kansalainen."
Aika alkaa nyt.
Kohta 1 kaatoi erään korkeimman oikeuden vastenmielisimmästä päätöksistä,
Dred Scott vastaan Sandfordin.
Dred Scott oli orja, joka vaati itselleen vapautta vuonna 1857
elettyään vapaana miehenä perheensä kanssa Illinois'ssa.
Korkein oikeus määräsi
Dred Scottin palaamaan orjaksi
ja päätti äänin 7-2,
että afrikkalaisten jälkeläisistä ei voinut tulla USA:n kansalaisia.
Neljällä niistä tuomareista oli orjia.
Häviöstä huolimatta Dred Scottin rohkea toiminta
käynnisti orjuuden lakkauttamisen,
johti Lincolnin allekirjoittamaan vapausjulistuksen
ja lujitti laiksi 14. lisäyksessä sen,
että jokainen USA:ssa syntynyt
on kansalainen alkuperäisväestöä lukuun ottamatta.
Kohdassa on sekin ongelma,
ettei se määritä maahanmuuttajien kansalaisuusasiaa.
Se jättää lainlaatijoille
päätöksen siitä, kuka on hyvä tai huono maahanmuuttaja.
Vuonna 1882 hallituksemme päätti,
että kiinalaiset maahanmuuttajat vievät kaikki työt.
He vahvistivat lain,
jolla maahanmuutto Kiinasta estettiin vuoteen 1943 asti.
30 SEKUNTIA
Henkilökohtaisella tasolla
kerron, että isoäitini isoäiti Theresa oli hyvä maahanmuuttaja.
Hän muutti Washingtonin osavaltioon Gengenbachista Saksasta vuonna 1879,
koska isoisäni isoisä tilasi hänet kuvastosta.
Theresa oli hyvä maahanmuuttaja,
koska alueen miesten lukumäärä naisiin verrattuna
oli yhdeksän yhtä vastaan.
10 SEKUNTIA
En tiedä, halusiko Theresa Amerikkaan.
Tiedän, että hän kuoli 36-vuotiaana mielisairaalassa,
joten hän ei saanut kansalaisuutta.
-Kiitos. -Kohta 2.
"Yksikään osavaltio ei voi laatia lakeja, jotka rajoittavat oikeuksia
"tai koskemattomuutta USA:n kansalaisilla."
Aika alkaa nyt.
Kohta 2 vakuuttaa, että amerikkalaiset
saavat kulkea osavaltiosta toiseen,
ostaa kiinteistöjä eri osavaltioista
ja pyrkiä onnellisuuteen joka osavaltiossa.
Tässä kiehtova tarina matkustamisesta osavaltiosta toiseen.
Naisten vähyys isoäitini isoäidin aikana
Washingtonin osavaltiossa oli suuri ongelma.
Vuonna 1865 mies nimeltä Asa Mercer
keksi tuoda 500 naista Seattleen.
Hän lähti Lowelliin Massachusettsiin
ja kertoi naisille,
jotka olivat olleet tehtaalla töissä 7-vuotiaista,
että Seattle oli naisille paratiisi.
Siellä he saisivat elää vapaata ja itsenäistä elämää
ja opettaa, kirjoittaa ja vaikka tehdä hattuja.
Hän kertoi Seattlen miehille,
että 300 taalalla mies saisi itselleen vaimon.
Mercerillä ei silti ollut varaa laivaan.
Hän kirjoitti Lincolnille.
Hän pyysi laivastolta alusta naisten kuljetukseen.
Lincoln ei vastannut. Hänellä oli kiireitä vuonna 1865.
Mercer hyppäsi junaan
ja lähti käymään Lincolnin luona.
Perillä hän näki mustiin pukeutuneen pääkaupungin,
sillä Lincoln oli juuri ammuttu.
Luulisi sen lannistaneen Mercerin, mutta ei toki.
Hän puhui Ulysses S. Grantille
ja sanoi puhuneensa Lincolnin kanssa
jokin aika sitten.
Tämä oli muka luvannut laivan naisia varten.
Kyllä, hän suri Lincolnia, mutta entä se paatti?
Grant lupasi sen.
Pari päivää lähdön jälkeen
miehistö alkoi levittää laivalla huhua siitä,
ettei Seattle ollut naisten paratiisi.
Miehet olivat juoppoja metsureita, jotka hakkasivat vaimojaan.
Kun laiva saapui Chileen, 15 naista vaati päästä pois.
Mercer lupasi päästää heidät aamulla.
Mutta laiva lähti satamasta yöllä, ja naiset siis siepattiin.
10 SEKUNTIA
Isoäitini isoäiti Theresa ostettiin 75 dollarilla,
kun isoisäni isoisä tilasi hänet Matrimonial Timesista.
-Odota. -Kohta 3.
Heti kun aloitin tämän,
rupesin miettimään Theresaa.
Hänen virallinen kuolinsyynsä oli melankolia.
"Melankolia. 36 vuotta. Western Staten mielisairaala."
Vartuin uskoen, että äidinpuoleisen sukuni naiset
perivät masennustaipumuksensa
melankoliselta Theresalta.
Me kaikki lääkitsemme sitä jotenkin.
Ja keinot tepsivät.
Me kaikki itkemme samalla tavalla.
Kovaäänisesti ja melodramaattisesti
kuin kreikkalaisessa tragediassa.
Tapahtuipa mitä hyvänsä, me ulvomme ja valitamme,
kuin olisimme tappaneet lapsemme miehemme petoksen tähden.
Se kuulostaa tältä.
Menetin monta poikakaveria tuon takia.
Yksi heistä...
Se, joka jäi aviomiehekseni,
selitti itkun tuntuvan hyökkäävältä.
Kuin itkisin päin hänen naamaansa.
Mutta esitystä tehdessäni mietin Theresan diagnoosia.
Hänen arjestaan ei jäänyt todisteita,
mutta se oli varmasti vaikeaa,
kuten muillakin naisilla.
Löysin Cowlitz County Newspaperista muutamia otsikoita.
Se oli paikallinen lehti.
Otsikot ovat yhdeltä viikolta.
"Napavineläinen mies ampui vaimoaan selkään."
"Mies polkee vaimonsa kasvoja piikkisaappailla."
"Mustasukkainen mies sitoo vaimon sänkyyn 3 päiväksi."
Ja tämä: "B. Phelps näkee tyttärensä asunnolla,
"että vävy ampuu pakenevaa tytärtä.
"Vävy käskee anopin häipyä, sillä 'vävy omistaa kaiken'."
Kohta 3. "Osavaltio ei saa riistää henkeä,
"vapautta tai omaisuutta ilman asianmukaista oikeusmenettelyä."
Aika alkaa nyt.
Kohta 3.
Se on perustuslakimme ihmeellisimpiä osia.
Nappasimme sen Magna Cartasta.
Se takaa, ettei valtio voi vangita,
viedä omaisuutta tai tappaa ilman pätevää syytä.
Se on myös ydin korkeimman oikeuden päätökselle vuodelta 1973.
Roe vastaan Wade on tapaus, joka on täynnä puolivarjoja.
Tuomari William O. Douglasin
puolivarjo-kielikuvan avulla
tuomari Harry Blackmun käytti 9. lisäystä
valaistakseen muitakin.
Hän löysi perustuslain varjoista oikeuden yksityisyyteen,
joka soi naiselle oikeuden päättää
omasta kehostaan.
Oikeastaan siis lääkärillä ja potilaalla on se oikeus,
jotta lääkäri voi päättää naisen kehosta.
Se oli erityinen hetki 9. ja 14. lisäyksille.
Ne yhdistyivät
Ihmekaksosten tavoin
suojellakseen naisten valintoja.
Näkökannastanne riippuen, herrat,
se voi olla teistä epäpyhä yhdistelmä.
Haluan kertoa näkemykseni,
vaikka se vaarantaisi stipendini.
Tuen naisten oikeutta valita.
-Kiitoksia. -No niin.
-Selvä. -Haluan myös sanoa,
etten tekisi sitä päätöstä itse.
Sanoin niin kilpailun aikana.
Tulin raskaaksi kuusi vuotta myöhemmin, mikä oli hämmentävää.
En tiennyt, mitä tehdä. Olin 21-vuotias.
Juuri tutkinnon saanut.
Asuin vanhempieni luona Wenatcheessa.
Autoin isää maalaamaan taloja,
sillä säästin muuttaakseni Siperiaan
opettamaan englantia miljoonan ruplan kuukausipalkalla.
Päätin tehdä raskaustestin.
Kuukautiseni olivat pari päivää myöhässä.
Rukoilin valeraskautta, joita on saippuaoopperoissa.
En voinut käydä Planned Parenthoodissa äitini ystävän takia
enkä apteekissa,
sillä vanhempani olisivat kuulleet siitä.
Etsin numeron puhelinluettelosta.
"Ilmainen, nopea raskaustesti. Luottamuksellista." Minä jatkan.
Menin huomaamattoman rakennuksen luo
ja livahdin sisään takaovesta.
Seinät olivat täynnä sikiöiden kuvia.
Julisteessa luki: "Adoptio on kaunis vaihtoehto."
Kyltissä luki "syntymäoikeus".
Hätäännyin ja aioin juosta ulos,
mutta ehkä olette jo huomanneet,
että minut kasvatettiin sairaalloisen kohteliaaksi.
Kun vastaanottoapulainen Marcy sanoi: "Mukavaa, että tulit."
Hymyilin ja vastasin: "Samat sanat."
Sen jälkeen me aloitimme
mukavuuskilpailun.
Hän tarttui käteeni: "Jos olet raskaana,
"onko se hyvä vai huono uutinen?" Minä aloin rääkyä,
mutta koska en halunnut tuottaa pettymystä,
sanoin: "Todella hyvä uutinen!"
Hän sanoi "jee", vaikka hän kai tajusi valheeni.
Hän halasi minua.
Nyyhkytin hänen olkaansa vasten.
Hän tuoksui hyvältä.
Hän tuoksui Betty-mummilta.
White Shoulders -hajuvedeltä, joka on jätetty auringonpaisteeseen.
Muistatte, että kotikaupunkini oli konservatiivinen.
Siellä ei tehty abortteja.
Sitä varten piti ajaa kolmen tunnin päähän Seattleen
tai viiden tunnin päähän Spokaneen.
Päätin lähteä kahdeksan tunnin päähän Eugeneen Oregoniin.
Siellä on klinikka
"Feministinaisten terveyskeskus", jota johtavat lesbot.
Se lienee maailman turvallisin paikka abortille.
Ja minä halusin abortin.
Tiesin, että se oli oikeuteni ja laillista.
Se oli ollut täällä laillista lähes aina.
Olin käynyt collegen.
Tiesin, että abortista tuli rikos 1800-luvun lopulla.
Sen jälkeen hallitus pakotti värilliset naiset
ja alkuperäiskansojen naiset aborttiin.
Kun abortista tuli laiton,
siitä tuli samalla vaarallinen.
Tiesin, että Gloria Steinem oli tehnyt abortin,
samoin Billie Jean King ja Susan Sontag.
Tiesin, että Dirty Dancingissä Penny teki abortin.
Tiesin, että kun Jennifer Grey pyysi isäänsä Jerry Orbachia
pelastamaan Pennyn puoskarin tekemän abortin jälkeen,
hänen pyyntönsä oli rankka 1960-luvulla.
Jerry Orbach olisi voitu pidättää mokomasta käynnistä.
Tiesin, että siten me tajuamme
Jerryn olevan hyvä mies
ja Jenniferin ja Patrickin rakkauden olevan aitoa.
Ajattelin sellaista, kun halasin Marcya.
En kertonut sitä hänelle. En sanonut mitään.
Hän antoi positiivisen tulokseni.
Kiitin häntä.
Lähdin, ja hän seurasi minua ovelle.
Hän antoi lehtisen, jossa sanottiin, että abortti
tekisi minusta itsetuhoisen ja hedelmättömän
ja päädyn helvettiin.
Hän painoi mekkoni tuotelapun piiloon:
"En voi tälle mitään. Pysyn äitinä."
En kertonut
äidilleni puuhistani.
En tiedä syytä siihen, etten kertonut raskaudestani.
Se on outoa, sillä äitini on aborttia kannattava feministi.
Hän marssi tasa-arvon puolesta ja itki lain hylkäämistä.
Hänellä oli valkoihoisten naisten feministinen teatteriryhmä,
joka teki nukketeatteriversion Keltaisesta seinäpaperista.
Mutta en voinut kertoa hänelle.
En kertonut kellekään 25 vuoteen ennen tätä esitystä.
Ystäväni näkivät esitykseni ja kertoivat aborteistaan.
Heidän äitinsä tulivat ja kertoivat aborteistaan,
mikä oli rankempaa.
Kerroin siitä eräälle miehelle.
Kerroin Jeanille.
Jean oli herrasmies.
Hän tarjosi maksamaan puolet ja...
Hän ehdotti ajomatkaa rannikolla
ja telttailua hiekkarannoilla, jotta se tuntuisi lomalta.
Sinä. Aivan niin. Kiitos.
Siltä se tuntui.
Tätä ei ole pakko sanoa,
mutta käytin ehkäisyä, kun tulin raskaaksi.
Olin syönyt pillereitä 15-vuotiaasta asti.
Livahdin Planned Parenthoodiin ystäväni Reneen kanssa.
Äitini ystävä ei ollut silloin siellä töissä.
Halusimme pillerit kaiken varalta.
Jos sattuisimme olemaan porealtaassa
ja sperma hyökkäisi kimppuumme.
Tai jos tapahtuisi oikea hyökkäys.
Se oli kaunis päivä.
Nielaisimme pillerit McDonald'sin suklaapirtelön kera.
Tunsin sen vaikuttavan heti.
Minulla oli naisellinen olo. Jokin sisälläni heräsi eloon.
En tiennyt silloin,
että ehkäisy oli ollut laillista
maamme naisille vasta 15 vuotta.
Olin 15-vuotias, joten luulin sen olleen aina laillista.
Mutta ei, vuonna 1965 suurenmoinen Estelle Griswold
pidätettiin, koska hän jakoi ehkäisyvälineitä köyhille naisille
Connecticutin Planned Parenthoodissa. Hän sai vuoden tuomion,
joten hän valitti korkeimpaan oikeuteen.
Juuri silloin William O. Douglas
esitti verrattoman penumbra-kielikuvansa.
Hän sanoi: "Perustuslakimme määrää kaikille
"oikeuden yksityisyyteen,
"ja siten nainen saa käyttää ehkäisymenetelmää,
"kunhan hän on naimisissa ja saa mieheltään luvan siihen."
Se oli pelottava hetki William O. Douglasille.
Hän vaaransi asemansa meidän takiamme.
Sillä totuus on se,
ettei 9. lisäystä ymmärrä kukaan.
Paitsi minä 15-vuotiaana.
Tuomari Scalia ei muistanut sitä opinnoistaan.
Scalia ei olisi osannut kertoa sen merkitystä,
vaikka henki olisi vaarantunut.
Eikä hänen henkensä ollutkaan!
Etsittiin lisäys, jota kukaan ei käytä eikä tajua,
sillä naisen kehoa ei voi käsitellä muuten.
Sillä kehomme on jätetty sen asiakirjan ulkopuolelle.
He sanoivat: "Emme tiedä, mitä tälle kropalle tehdään."
Imitoin lain laatijoita. Kiitos.
He käyttivät sellaista lisäystä,
koska he halusivat ehkäisystä laillista.
Sain selville, että William O. Douglas,
jota ihailin 15-vuotiaana,
oli silloin 67-vuotias
ja tapaili 22-vuotiasta collegeopiskelijaa.
Kolme muutakin korkeimman oikeuden tuomaria
ehkä muhinoi nuorten naisten kanssa.
Arvelen, että heidän
täytyi saada ehkäisy toimimaan.
Haluan lukea teille pätkän korkeimman oikeuden lausunnosta,
sillä se on purevaa ja kiehtovaa tekstiä.
Vuosi on 1965.
Korkeimpaan oikeuteen tulee naistuomari, Sandra Day O'Connor, vasta vuonna 1981.
Yhdeksän miestä päättää ehkäisyvälineiden käytöstä.
Neljä heistä petti vaimoaan.
Nyt kun keskeytin teidät... Sanoitte, että Connecticutissa
näitä välineitä myydään häiriöttä,
koska niitä myydään tautien ehkäisemiseksi.
Pitääkö tämä seikka paikkansa kyseisten välineiden kohdalla?
Onko niillä mahdollisesti kaksi käyttötarkoitusta
ehkäisyn ja tautien ehkäisemisen muodossa?
Se pitänee paikkansa joihinkin,
mutta osa lasketaan "naisellisen hygienian" tuotteiksi
ja osa taas...
En ole oikein varma, mutta...
Niitä myydään Connecticutin apteekeissa
erilaisten nimikkeiden alla.
Onko minkäänlaista näyttöä sille,
että Connecticutin syntyvyys olisi laskenut
verrattuna osavaltioihin, joissa näitä lakeja ei ole?
Tuo jatkui neljä tuntia.
Ehkäisystä tuli laillista naimattomille naisille vuonna 1972.
Äitini alkoi odottaa minua vuotta aiemmin.
Ajattelin sitä, kun äiti vei minut Seattleen
Jeanin luo aborttia tekemään.
Äiti sai minut samanikäisenä.
Hän halusi näyttelijäksi ja kirjailijaksi New Yorkiin.
Minä tekisin niin, mutten tiennyt sitä vielä.
Heti kun ajattelin sitä,
pahoinvointi yllätti minut.
Pyysin häntä pysäyttämään auton, avasin oven,
oksensin ja suoristauduin.
Näin heti hänen tietävän.
Odotin hänen sanovan, että kaikki on hyvin,
että kehoni kuuluu minulle, samoin päätös.
Näin hänen hurjan katseensa.
Hän alkoi hengittää kiivaasti.
Hän sai jonkinlaisen paniikkikohtauksen.
Yhtäkkiä hän huusi: "Et kai vain ole raskaana?"
Huusin takaisin: "En ole!"
Kohta 4.
"Osavaltio ei saa kiistää lainkäyttöalueellaan olijoilta
"lain yhdenmukaista turvaa."
Kohta 4 on kolmattakin ihmeellisempi.
Se koskee tasavertaista suojaa.
Se takaa, ettei ketään syrjitä rodun, sukupuolen,
uskonnon tai maahanmuuttajuuden takia.
Se käyttää sanaa "henkilö", ei "kansalainen".
Se tarkoittaa, että paperiton maahanmuuttaja
saa saman asianmukaisen oikeusmenettelyn suojan.
Ketään ei voi vangita ilman oikeudenkäyntiä.
Omaisuutta tai henkilöä ei saa viedä luvatta.
Minä...
Olen puhunut tästä kohdasta jo yli kymmenen vuotta.
Tästä on yhä vaikeampaa puhua.
Eikä se ollut helppoa kymmenen vuotta sittenkään.
Minä myös... Minulla...
Minulla on tähän henkilökohtainen suhde.
En olisi puhunut siitä 15-vuotiaana.
En kertonut kenellekään.
Ja kun pääsen tähän kohtaan...
Tunnen halua
suojella 15-vuotiasta minääni ja vaieta.
Itse asiassa aion...
Puhun tästä kohdasta omana itsenäni.
Olen...
Olen tästä lähtien oma itseni koko ajan.
Olen aikuinen nainen
lähestymässä viittäkymppiä.
Hei.
Ja naamaani sattuu jatkuvasta hymyilystä.
Anteeksi, herra. En tiedä, miksi sinä pysyt täällä.
Tämä kohta on ihmeellinen.
Sitä on käytetty moneen hyvään asiaan.
Tasavertaista suojaa käytettiin...
Se oli kansalaisoikeusliikkeen ytimessä.
Vuosikymmenien päästä
sitä käytettiin oikeusmenettelykohdan kanssa
tasavertaiseen avioliittolakiin.
Tällä voitettiin oikeuksia työssä käyville naisille,
oikeus tasa-arvoiseen palkkaan
ja seksuaalisen häirinnän loppumiseen.
Muutama vuosi ennen vuotta 1983 asianajajat yrittivät sen avulla
käsitellä kaikenlaista naisiin kohdistuvaa väkivaltaa.
He sanoivat, ettei maassamme voi olla vapaa,
jos henkilö on laajalle levinneen väkivallan kohde.
Kuten ehkä tiedättekin,
neljä naista kuolee joka päivä kumppanin tappamana.
Luku oli kolme, kun aloin esiintyä vuosi sitten.
Yksi kolmesta naisesta
pakotetaan seksuaaliseen tekoon elämänsä aikana.
Yksi viidestä...
Anteeksi.
Yksi kolmesta naisesta USA:ssa
pakotetaan seksuaaliseen tekoon elämänsä aikana.
Yksi viidestä raiskataan elämänsä aikana.
Uuden tutkimuksen mukaan Yhdysvallat
on kymmenen naisille vaarallisimman maan joukossa.
Fyysinen ja seksuaalinen väkivalta, ihmiskauppa,
terveydenhuollon ja lisääntymishoidon puutteet,
synnytyskuolleisuus
varsinkin mustaihoisilla naisilla,
aseellinen väkivalta.
Henkilökohtaisesti lisään,
että 10 miljoonaa naista elää perheväkivallan keskellä.
Äitini asui sellaisessa kodissa.
Samoin Betty-mummini.
Ja luultavasti isoäitini isoäiti Theresa,
vaikkei siitä ole muuta todistetta
kuin ehkä se, että hän kuoli melankoliaan 36-vuotiaana.
Ojennatko mummiani koskevat muistikortit?
Haluan kertoa hieman
Betty-mummistani ja tasavertaisesta suojasta.
Tunnen nämä tarinat hyvin. Haluan lukea ne.
Betty-mummi avioitui isoisäni kanssa 19-vuotiaana.
Isoisä oli "hyvä mies", kuten meillä sanottiin.
Hän ei hakannut vaimoaan eikä lapsiaan.
Hän oli melkein kaksimetrinen metsuri,
joka rakensi heidän yhden makuuhuoneen talonsa omin käsin.
Tarinan mukaan hän kaatoi puut itse
ja raahasi tukit
St. Helensin juurelta selässään kuin juhta.
En oikein ymmärrä sitä,
sillä hänellä oli auto.
Heillä oli kaksi lasta,
kun mummi alkoi odottaa äitiäni.
Eräänä päivänä hän oli levoton
ja halusi lähteä Cowlitzin maatalousnäyttelyyn.
Isoisä teki ylimääräisen työvuoron maksaakseen liput.
Hän kaatoi 45-metristä puuta työparinsa Rayn kanssa.
He arvioivat tilanteen väärin, ja kaatunut puu tappoi isoisäni.
Äitini syntyi suuren surun keskelle.
Leskeksi jäänyt mummi elätti kolmea lastaan
työskentelemällä tarjoilijana kahvilassa.
Dick-niminen mies oli vakioasiakas.
Dick oli komea parturi.
Mummini piti komeista miehistä. Niin minäkin.
Mummi ja Dick avioituivat melko pian.
Ja melko pian Dick alkoi hakata häntä.
Dick hakkasi lapsiakin.
He saivat kolme yhteistä lasta. Dick hakkasi heitäkin.
Kun äitini sisko täytti 16, mummini mies raiskasi hänet.
Tätini tuli raskaaksi ja kävi muualla synnyttämässä.
Dick raiskasi tätini taas, ja täti kävi synnyttämässä.
Täti palasi toisen synnytyksen jälkeen
ja valmistui luokkansa priimuksena.
Kaikista heidän lapsistaan tuli onnellisia aikuisia.
Niin kävi, ihmeellistä kyllä.
Heillä on rakastavat perheet
ja työpaikat, joista he pitävät melko paljon meidän muiden lailla.
Kukaan heistä ei jatkanut väkivallan kierrettä.
Huono tarinankertoja paljastaa lopun etukäteen,
mutta en halua teidän murehtivan heitä loppuesityksen ajan.
Monen muun kanssaihmisemme lailla
he ovat sellaisen kokemuksen jälkeen pärjänneet melko hyvin.
Minä...
Minä raivostuin, kun äitini kertoi tästä.
Olin silloin 15-vuotiaana vihainen hänelle,
sillä olin erittäin hetero 15-vuotias.
Halusin pussailla poikien kanssa koko ajan.
En halunnut ajatella heitä hakkaajina ja raiskaajina.
Ongelmallisina kyllä, se oli ihanaa.
Poika sai olla vaikka tanssinopettaja Catskillsvuorten lomakylässä.
Muistan sanoneeni äidilleni näin:
"Miksei mummi karannut lasten kanssa pois?"
Äiti ei osannut vastata siihen.
Hän sulkeutui huoneeseensa.
Isäni selitti minulle,
ettei mummi pystynyt lähtemään, koska hän oli sairas.
Hänellä oli niin sanottu hakatun naisen syndrooma.
Muistan hämmentyneeni.
"Miten sellainen tarttuu?"
Ja jos oli tavannut mummini,
tiesi, ettei se kuvaus sopinut häneen.
Hän oli noin 180-senttinen.
Hän oli lihaksikas, mustahiuksinen ja upea.
Tarjoilijan työn lisäksi hän toimi tukkien uittajana.
Sellainen seisoo tukkien päällä virtaavassa joessa
ja suuren kepin avulla
työntelee tukkeja pitkin jokea, kunnes...
En minä tiedä, mitä niille tehdään.
Tämä on lempijuttuni koko esityksessä.
Hän ei voi estää tätä, en kirjoittanut mitään hänelle.
Se ei ollut mummini unelmahommaa.
Hän halusi pienenä taidemaalariksi.
Hän opetteli sitä matkimalla lempitaiteilijaansa Picassoa.
Hänen pieni talonsa oli täynnä
kehnoja Picasso-jäljitelmiä.
Luulin pienenä niitä hänen töikseen.
Tajusin vasta lukioiässä, että se olikin Picasso,
joka maalasi Itkevän naisen.
Aina kun puhun asioista,
joista sukuni naiset haaveilivat,
kehossani tapahtuu kummia asioita.
Selkääni on sattunut vuoden ajan.
Kurkkuani alkaa kiristää niin,
etten saa ääntä ulos ja...
Minulla on kotona yksi mummini maalaus.
Hän saattoi olla hyvä maalari,
mutta hän ei vain maalannut mitään omaa.
Jean ja minä kävimme Betty-mummin luona
matkalla aborttia tekemään.
Halusin kertoa siitä mummille,
koska arvelin hänen ilahtuvan.
Isoisoäidilläni Brickenillä oli 16 lasta.
Betty-mummilla oli kuusi lasta ja väkivaltainen mies.
Arvelin hänen ilahtuvan,
kun minä tein jotakin erilaista.
Mutta äitini reaktion jälkeen...
Melkein kerroin mummille.
Hän paistoi aamiaiseksi muffineja.
Melkein sanoin pöydän ääressä:
"Mummi, olen raskaana."
Mutta sanoinkin:
"Minulla on Georgea ikävä."
En tajua, miksi sanoin niin.
George oli sukasta tehty apina, jonka sain mummilta 3-vuotiaana.
Pidin Georgesta kovasti. Tukahdutin sen rakkaudellani.
Siltä puuttui silmä ja häntä.
Tein kenkälaatikosta sille arkun.
Muistan sanoneeni mummille,
että voisinpa ottaa George-nuken Siperiaan.
Mummini murahti, sillä hän ei ollut kovin hentomielinen,
mutta hän ompeli minulle uuden sukka-apinan seuraavana jouluna
ja lähetti sen Venäjälle.
Annoin sille nimeksi "George II".
Kun täytin 40,
päätin, että George II tarvitsi ystävän.
Ostin pienen puna-valkoraitaisen apinan,
joka sai nimekseen George II:n Ystävä.
Ja edelleenkin...
Olen naimisissa.
George II:n Ystävä on elämäni tärkein henkilö.
Mietitte varmaan, miten tämä liittyy tasavertaisuuteen.
Tuntumasta ja joidenkin luuloista huolimatta
tämä esitys on tarkkaan harkittu.
Ei ole minun vikani, jos ette huomaa sitä.
Vuonna 2005 nostettiin esiin 14. lisäys
tapauksessa nimeltä Castle Rock vastaan Gonzales.
Jessica Gonzales oli pyytänyt lähestymiskieltoa
väkivaltaisen aviomiehen takia.
Kuukauden päästä mies sieppasi heidän kolme tytärtään.
Hätääntynyt Jessica soitti poliisille seitsemän kertaa
ja kävi poliisiasemalla kahdesti
näyttämässä lähestymiskieltoa ja pyytämässä etsintäapua.
Poliisi kieltäytyi auttamasta
ja kielsi häiritsemästä heitä.
Aamuun mennessä aviomies oli ostanut laillisen puoliautomaattiaseen
tytärten odottaessa autossa. Sitten hän tappoi heidät.
Jessica Gonzales,
jonka sukunimi on nykyään Lenahan...
Hän rohkeni haastaa Castle Rockin poliisin oikeuteen
perheensä jättämisestä suojatta.
Coloradon osavaltion uusi laki
määräsi poliisin pidättämään lähestymiskieltoa rikkoneet ihmiset.
Jessica voitti oikeudenkäynnin.
Kaupunki valitti päätöksestä
korkeimpaan oikeuteen asti.
Antonin Scalian johtama korkein oikeus
kumosi päätöksen ja vesitti Coloradon osavaltion lain
ja lain naisiin kohdistuvasta väkivallasta
päättämällä, ettei poliisilla ollut perustuslaillista velvollisuutta
suojella Jessica Lenahania tai tämän tyttäriä.
Olen kuunnellut tämän tapauksen monta kertaa.
Huomasin, että kun tuomarit puhuvat,
he eivät puhu kovinkaan paljon
Jessica Lenahanista ihmisenä.
He eivät puhu tämän tyttäristä.
Rebecca oli 10-vuotias, Katheryn oli 8-vuotias,
Leslie oli 7-vuotias.
Sen sijaan he pohtivat pitkään "shall"-sanan merkitystä.
Kuten lauseessa "poliisin on määrä valvoa lähestymiskieltoa".
Ymmärrän näin siviilinäkin,
että lakien kieli on tarkkaa,
mutta näiden kahden asian tasapaino...
Tuomarit Scalia ja Breyer kiistelivät jossakin vaiheessa siitä,
ymmärsivätkö he "shall"-sanan merkityksen.
Terri, voitko...
Luulin, että puhumme osavaltion laista siinä mielessä,
että onko "shall" sama kuin "on määrä tehdä".
Kuuluuko osavaltion lain piiriin se,
että jos niin on,
se koskettaa myös liittovaltion perustuslakia?
-Ei, tuomari Scalia... -Oletetaan, että "shall" tarkoittaa sitä.
Hyvä on.
Mutta laki voi sanoa,
että palokunnan on määrä reagoida tulipaloon.
Ja poliisin on määrä reagoida rikoksiin.
Armeijan on määrä vastata hyökkäyksiin.
Sana "shall" ei silti välttämättä tarkoita...
Scalia päätti lopulta, ettei "shall" tarkoita samaa kuin "täytyy",
mikä on minusta outoa,
sillä hän oli harras katolilainen.
Jotkut oppineet ovat sanoneet päätöstä
14. lisäyksen kuolemaksi naisten kohdalla.
Se estää mahdollisuutemme odottaa liittovaltiolta
tai perustuslailta suojaa fyysistä tai seksuaalista väkivaltaa vastaan.
Se on kauheinta värillisille naisille,
transnaisille, muunsukupuolisille,
vammaisille sekä alkuperäiskansojen naisille,
joihin kohdistuu maassamme eniten väkivaltaa.
Se tappaa maahanmuuttajanaisia
ja lapsia, jotka pakenevat väkivaltaa.
Halusin todella ymmärtää, miksi näin on,
ja miten asiasta päätettiin.
Suvussani on ollut sellaista väkivaltaa,
joten ehkä se on syy.
Keskustelin tutkijoiden kanssa
ja sain kuulla tämän.
Opin kahdenlaisista oikeuksista,
negatiivisista ja positiivisista.
Negatiiviset suojelevat meitä hallituksen aikeilta varastaa,
vangita ja tappaa meitä.
Positiiviset ovat aktiivisia.
Niitä, joita hallituksen täytyy tehdä tai suoda.
Niihin kuuluvat oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin
ja oikeusavustajaan.
Joissakin maissa myös oikeus terveydenhuoltoon.
Perustuslaissamme on muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta
lähinnä negatiivisia oikeuksia.
Sen piti suojella menestyviä miehiä ja heidän omaisuuttaan,
johon lukeutui joskus ihmisiäkin, hallituksen aikeilta.
Sen takia he päättivät, ettei Jessica Lenahanilla
ollut oikeutta poliisin aktiiviseen tai positiiviseen suojaan.
Opin myös, että jos tasavertaisuuden lisäys olisi vahvistettu,
Jessica olisi voinut saada suojelua sen avulla.
Ymmärsin ensimmäistä kertaa, miksi äitini itki sen lain kaatumista.
Yritän siis ymmärtää,
mitä tarkoittaa, jos perustuslaki
ei suojele meitä miesten väkivallalta.
Enkä halua parjata miehiä.
Minä rakastan miehiä. Rakastan teitä helkkaristi.
Olen isän tytär.
Mutta tosiseikat ovat hurjia.
En tiennyt niistä.
Minusta oli kiinnostavaa
ottaa kilpailun idea tosissani.
Löytäisin henkilökohtaisen yhteyden maamme perustuslakiin.
Sain kuulla, että 21. vuosisadalla
naisiamme on kuollut perheväkivallan takia enemmän
kuin amerikkalaisia on kaatunut sodissa,
syyskuun iskut mukaan luettuna.
Se...
Se luku ei kerro naisista, joita miehet ovat täällä tappaneet.
Se on niiden naisten määrä,
joiden tappajat muka rakastivat heitä.
Mikä on...
Minusta se tilastotieto on tyrmistyttävä.
Minun on pakko unohtaa se, jotta jaksan jatkaa.
Mutta eihän sellaista saisi unohtaa, vai mitä?
Vaikka ei tietäisikään lukuja,
totuus on silti olemassa.
Totuus siitä,
että väkivalta naisten kehoa vastaan
elää kaiken muun alla.
Siellä se humisee.
Kun olin 17-vuotias,
käytin kilpailun voittorahat collegeopintoihin.
Ilmoittauduin lakikurssille.
Koe-esiinnyin näytelmään Red Noses,
joka kertoo teatteriseurueesta ruton keskellä keskiajalla.
Olin yksijalkainen steppaaja, joka kuolee.
Harjoitusten aloituspäivänä ylimmän luokan poika
tarjosi kyytiä kotiin, ja suostuin.
Hän sanoi asuntolani luona:
"Halusin suudella jo pitkään." Se oli outoa.
Tapasimme kolme tuntia aiemmin.
Hän oli söötti, ja suutelimme.
Yhtäkkiä hän riisui housuni.
Ja...
Olin siinä iässä fiksu.
Paljon fiksumpi kuin nyt.
Ja luulin lukeneeni kaiken.
Olin lukenut Gloria Steinemia, bell hooksia ja Audre Lordea.
Olin edistyneiden feministikurssilla.
Ja silti päätin harrastaa seksiä sen pojan kanssa,
koska se oli kohteliasta.
Luullakseni.
Nyt en ole enää varma.
Muistan olleeni autossa,
ja ulkona oli pimeää.
Muistan vilkaisseeni ympärille.
Kadulla ei ollut ketään. Asunto oli kampuksen laidalla.
Muistan oudon tunteen vatsassani
ja mielessäni välähtävän ajatuksen,
jota en osaa pukea sanoiksi.
Mutta se kuulostaisi suunnilleen tältä:
"Pysy elossa."
Mikä on...
Se on outoa, sillä hän ei olisi tehnyt minulle pahaa.
Tiedän sen. Olemme edelleen ystäviä.
Facebook-ystäviä.
Olen asiasta 99-prosenttisesti varma.
Miksi sitten tunsin olevani vaarassa?
Luetko Hammurabi-kortit?
"Ensimmäinen perheväkivaltaa koskeva laki
"on Hammurabilta vuodelta 1800 eKr.
"Se määrää, että aviomies saa rangaista
"kotinsa jäseniä mistä syystä hyvänsä.
"Rooman pater familias -lain mukaan mies saa tappaa uskottoman
"tai kasvonsa paljastaneen vaimon.
"Renessanssiajan Ranskassa liian monia naisia ja lapsia
"hakattiin hengiltä, mikä vahingoitti taloutta,
"joten heitä piti lyödä niin, ettei jää jälkiä.
"1700-luvun Englannissa mies sai lyödä vaimoaan
"peukaloaan ohuemmalla ruoskalla.
"Vaikka 'peukalosäännön' luullaan syntyneen siitä,
"niin ei ole."
Muistatteko,
että Washingtonin osavaltiossa miehiä oli yhdeksän kertaa enemmän?
Se ei ole totta. Historianopettajani opetti niin.
Siellä oli tuhansia naisia.
Salish- ja wenatchee-heimojen naisia.
He olivat sadan vuoden ajan avioituneet valkoisten miesten kanssa,
ja lähteiden mukaan ne olivat hyviä avioliittoja.
Ne heimot olivat tasa-arvoisia.
Naiset voivat olla pappeja, tulkkeja, veneenrakentajia.
Washingtonista tuli osavaltio
ja ihailemani perustuslain alainen.
Alkuperäiskansojen naiset eivät olleet enää ihmisiä.
Heidän ei sallittu avioitua. Tilalle haettiin valkoihoisia naisia,
kuten isoäitini isoäiti Theresa. Ole hyvä.
"Vuonna 1910 korkein oikeus päätti,
"ettei vaimo voi nostaa syytettä miestään vastaan,
"sillä sellainen mahdollistaisi kaikenlaiset syytökset
"aviopuolisoiden kesken."
"Vuonna 1977 Kalifornian rikoslaki
"vaati aviomiehen väkivallasta valittavalta vaimolta
"vakavampia vammoja kuin pahoinpitelyn uhrilta.
"Vuonna 2005 korkein oikeus päätti, ettei Lenahan
"voinut syyttää Castle Rockin poliisia
"perheensä suojatta jättämisestä.
"Vuonna 2014 Amerikan valtioiden ihmisoikeustoimikunta päätti,
"että USA loukkasi Lenahanin ja tämän lasten ihmisoikeuksia."
Kiitos, Mike. Tässä on Mike.
Hän on hieno ihminen ja hyvä näyttelijä.
Kun tajusin joutuvani puhumaan paljon väkivallasta,
halusin mukaan positiivista miesenergiaa.
Edustan henkilöä Heidin elämässä.
Mel Yonkin oli legioonalainen.
Hän taisteli 2. maailmansodassa.
Hän oli herttainen mies, joka kiersi maata
Heidin ja perheen kanssa kilpailuissa.
Hän sanoi olevansa Heidistä ylpeä,
ja kun Heidi voitti, hän liikuttui
ja väitti sen olevan nuhaa.
Innostuin Heidin kutsusta,
vaikka onkin vakava vastuu
edustaa "positiivista miesenergiaa".
Kieltäydyin niin kauan lokeroinnista sukupuolen takia,
että ajattelin energiani olevan sukupuolineutraalia.
Kun ajatellaan, että näytän mieheltä,
se tuntuu joskus vastuuttoman etuoikeutetulta.
Olin myös ihastunut Patrick Swayzeen
aivan kuten Heidikin,
mutta totta puhuen pidin enemmän Mel Gibsonista.
Kyllä, tiedetään.
Halusin olla kuin hän elokuvassa Asfalttisoturi.
Sanoin siitä kavereilleni:
"Haluan värjätä tämän vaaleaksi."
Kuten Melillä oli.
Pidin australialaista korostustani hauskana.
Se kuulostaa cockneylta.
Isäni on kyllä työväenluokkainen brittimaahanmuuttaja,
mutta hän on Walesista ja Yorkshiresta,
joiden korostukset ovat erilaisia.
En imitoi niitä. Olkaa hyvä vain.
Isäni on charmikas kaveri,
josta ystäväni pitävät.
Ihailin hänen maskuliinista karismaansa lapsena,
mutta tiesin osan siitä teeskentelyksi.
Hänellä oli jossain vaiheessa LA-radiopuhelin.
Olin lukiossa, ja ajoimme maan halki kahdella autolla.
Hän halusi pitää siten yhteyttä.
"Hei, Mike. Seuraavasta vasemmalle."
Kysyin: "Milloin pidetään vessatauko, isä?"
Kerran eräs ääni tunki väliin: "Pari hinttiä täällä."
Se oli möreämpi ääni kuin meillä.
Syntyi kamala tauko, ja mahaani kouristi.
Sössötimmekö me tai jotain?
Sitten isäni vastasi: "Ja homo kuulolla."
Se oli kaiken kaikkiaan aika hyvä läppä.
En ollut kertonut hänelle.
Hän ei olisi puhunut niin, jos olisi tiennyt homoudestani.
Minäkään en silloin tiennyt sitä.
Ehkä arvelin, että suuntautumiseni oli "nörtti".
Lähdin opiskelemaan.
Aioin ajaa Mainesta Bostoniin tyttöystäväni luo.
Tapailin naisia.
Minulla oli YSL:n siniset liivit paitana,
puna-valko-siniraitaiset tiukat puuvillasortsit,
ruskeat nilkkurit ja pinkit pörröiset sukat näkyvillä.
Isäni näki minut ja tokaisi:
"Näytät naurettavalta. Et voi pitää tuollaisia."
Hän yritti suojella minua, mutta siinä oli järkeä.
Olin pari vuotta myöhemmin New Yorkissa
neljän ystäväni seurassa.
Kävelimme baariin nimeltä The Bar,
joka oli East Villagessa F-junalinjan lähellä.
Minulla oli mustat Patricia Fieldin sortsit,
joissa oli punaisia palloja.
Ohitimme teiniporukan, ja yksi heistä mottasi minua naamaan.
Minusta on näin vanhempana mukavampi olla
eräänlainen perusmies.
Se tuntuu...
Se tuntuu enemmän minulta. Luullakseni.
Pari vuotta sitten olin Baltimoressa
urheilubaarissa nimeltä Pickles Pub.
Siellä oli lähes 190-senttinen, satakiloinen kaveri.
Iso, kalju valkoihoinen mies.
Tiskin takana naisella oli kiire tilausten kanssa.
Se kaveri sanoi minulle: "Etkö haluakin panna häntä?"
Olin hiljaa. En tiennyt, miten vastata.
Kysyikö hän sitä oikeasti?
Kokeiliko hän, olenko homo?
Voisiko hän lyödä?
Tuntuiko siitä naisesta samalta
kuin sinusta sen pojan autossa?
Se kaveri oli oikea köriläs, mutta tunsin outoa myötätuntoa.
Läimäisin häntä selkään ja sanoin: "Lykkyä tykö."
Ja kävelin baarista ulos.
Minusta olisi mukavaa, jos kaikki tämä katoaisi.
Kilpailu. Tämä kaikki.
Olisi hienoa nähdä sellainen Broadway-näytelmän lavasteiden vaihto.
Antaa mennä
Tämä ei ole sellainen näytelmä,
joten kuvitellaan, että olemme jossain muualla.
Kuvitellaan jotain muuta.
Voitte olla taas oma itsenne.
Jos ette jo tehneet sitä, nyt on sopiva hetki.
Saatte olla oma itsenne.
Äitini ja tätini kertoivat
poliisille isäpuolestaan,
sillä Betty-mummi ei uskaltanut tehdä sitä.
Äitini ja tätini syntyivät
hieman valoisampana aikana kuin mummini.
He syntyivät hieman yli 20 vuotta naisten äänioikeuden jälkeen.
Äidilläni oli myös naisopettaja, joka veti hänet sivuun,
kertoi muista mahdollisuuksista
ja opetti hänelle uuden muotisanan: feministi.
Kun äidin isäpuoli kuuli heidän puhuneen poliisille,
hän raivostui.
Hän otti lain suoman aseensa
ja uhkasi tappaa koko perheen.
Betty-mummi teki vihdoinkin päätöksen.
Hän oli toki perinyt melko loogisen uskon siihen,
ettei laki piitannut hänen ja hänen lastensa hengestä,
mutta hän päätti silti tehdä jotakin.
Hän keräsi lapsensa ja pakeni.
Poliisi tuki perhettäni.
Se oli pikkukaupunki. He olivat valkoihoisia.
He pidättivät äidin isäpuolen,
mutta Betty-mummi ei uskaltanut antaa lausuntoa,
joten äitini teki sen 15-vuotiaana tukeakseen sisartaan.
Betty-mummi väitti hänen valehtelevan.
Äiti ei valehdellut.
Hänen isäpuolensa sai 30 vuoden tuomion
ja istui kaksi vuotta.
Hän kuitenkin joutui vankilaan,
ja se lienee syy siihen, että kerron tässä nyt heistä.
Joskus mietin äitini ja tätini rohkeutta niin nuorina
ja tunnen heitä kohtaan syvää kunnioitusta.
Minäkin haluan olla rohkeampi.
Samalla ajattelen sitä, ettei edistys kulje vain yhteen suuntaan.
Olen innoissani nuorista ihmisistä. Todella innoissani.
Te olette paljon rohkeampia kuin minä tuossa iässä.
Olette myötätuntoisempia,
ja teillä on kypsempi käsitys sukupuolesta.
Joskus tuntuu, että te tuotte valoa pimeämpään menneisyyteenkin,
jotta voin seurata teitä tulevaisuuteen.
Minun on ollut vaikea antaa mummilleni anteeksi sitä,
ettei hän suojellut äitiäni.
Se vain...
En osaa antaa hänelle anteeksi, sillä sen takia äitini elämä oli vaikeaa.
Se on myöskin hämmentävää, sillä rakastin mummiani kovasti.
Me kaikki rakastimme. Äitinikin.
Tätini ja enoni rakastivat häntä.
Tuntemani Betty-mummi
ei ollut se sama nainen,
joka ei suojellut lapsiaan.
Tuntemani mummi rakasti meitä kaikkia paljon.
Hän antoi kaikkensa lapsilleen
ja heidän jälkeläisilleen.
Hän olisi tehnyt puolestamme mitä vain.
Hän lähetti apinanuken Siperiaan.
Hän olisi heittäytynyt auton eteen puolestani.
En siis saa tolkkua kahdesta mummistani.
Mutta tajusin esitystä tehdessäni, että monet meistä
pakotetaan olemaan kahdenlaisia.
Opin erään asian nuorelta feministiltä.
Se auttoi ymmärtämään mummiani hiukan.
Opin käsitteen "piilevä vastarinta".
Se on ajatus siitä, että passiiviselta näyttävä
ja uhrin käytökseltä vaikuttava miellyttäminen
on järkevin ja fiksuin tapa elää väkivaltaisessa kulttuurissa.
Kulttuurissa ja maassa,
jossa näkyy joka päivä se,
ettei teidän suojelunne kiinnosta pätkääkään.
Esimerkiksi mummini tapauksessa
piilevää vastarintaa ovat ne teot, joita nainen tekee vaivihkaa,
kun hänen on pakko pysyä suhteessa,
sillä hän ansaitsee vähemmän kuin mies,
poliisi ei vastaa avunpyyntöihin
tai naisen ihonväristä riippuen
poliisin tulo voi tietää jotain vielä kauheampaa.
Sillä nainen ei saa helvetti vieköön päättää omasta kehostaan.
Piilevä vastarinta ei sovi
käsityksiimme perinteisestä sankaruudesta.
Siihen sisältyy paljon pieniä päivittäisiä tekoja,
kuten lasten ruokkiminen,
uurastaminen lasten eteen
ja hyvän koulutuksen hankkiminen,
jotta lapset pärjäävät hyvin.
Osa niistä on vähemmän mukavia. Nainen voi sairastua,
kuolla vaikka melankoliaan
tai unohtaa haaveet paosta.
Tässä maassa se hetki,
kun nainen päättää paeta,
on kaikista vaarallisin hetki hänelle ja hänen lapsilleen.
Kun Betty-mummi kuoli, enoni löysi hänen patjansa alta 30 000 dollaria
ja viestin, joka määräsi 5 000 kullekin lapselle.
Mummi oli kerännyt rahoja 50 vuotta.
Otin George II:n Ystävän mukaani
työmatkalle Los Angelesiin.
Se pitää länsirannikosta.
Se oli laukussani hattuun kiedottuna.
Minua paleli, joten otin hatun
ja kiedoin nuken huopaan, jotta en olisi keski-ikäinen nainen,
joka kantaa täytettyä apinaa. Odotin laukkuani hihnalta,
kun tajusin nuken jääneen koneeseen.
Reagoin paljon rajummin.
En osaa kuvailla sitä muuten,
kuin että jos olisin kilpaillut Meryl Streepin kanssa
"dingo vei lapseni" -roolista,
olisin saanut sen.
Minä ulvoin ja nyyhkytin
kuin kreikkalaisessa tragediassa.
Juoksin lähtöselvitykseen kyynelehtien.
Nainen katsoi minua: "Voi taivas, oletko kunnossa?"
Minä sanoin: "Ei, en ole!
"Jätin arvoesineen lentokoneeseen."
Hän kysyi, mikä se oli.
Vastasin: "Lapseni lempilelu."
Ja vielä pahempaa. "Lapseni on vakavasti sairas."
Se on kamalaa. Se on hirveää.
Hän säntäsi auttamaan!
Hän soitti portille ja huusi: "Hakekaa se apina koneesta!"
Hän vei minut turvatarkastuksen läpi, ja aloin juosta.
Juoksin kovempaa kuin koskaan ennen.
Ohitin 14 Starbucks-kahvilaa.
Pääsin portille.
Näin George II:n Ystävän istuvan jonkun tyypin vieressä.
Juoksin sinne itkien.
Tyyppi ei katsonut minua. Ajattelin: "Ja saakeli!"
Nappasin nukkeni ja juoksin karkuun.
Romahdin lattialle ja ulvoin ulvomistani.
Enkä edes tiedä, miksi itkin.
En tiedä, itkinkö mummini takia,
masennukseni vuoksi
vai siksi, että nukkeni on tosi söpö.
Ehkä itkin vuosisatojen takaa perityn yhteisen traumamme takia
tai ehkäpä siksi,
että se on tällä hetkellä sopivin reaktio aivan kaikkeen.
Äitini...
Hän sanoi, että tunteiden vallassa,
kun on raivon ja epätoivon halvaannuttama,
pitää kuvitella nainen juoksemassa rannalla koiran kanssa.
Siinä on muutakin.
Hän sanoi, että kun koiran näkee juoksevan edestakaisin,
tuntuu kuin matka ei edistyisi.
Mutta kun katsoo naista,
näkee hänen liikkuvan vakaasti eteenpäin.
Toivottavasti.
Kerroin äidilleni äskettäin abortistani, koska...
No, aioin kertoa siitä teille kaikille.
Hän otti sen tyynesti.
"Hyvä on."
Kysyin: "Miksi sait silloin hepulin?"
Hän sanoi: "En hermostu nyt, sillä elämästäsi tuli ihan mukava."
Hän kysyi, olinko vihainen.
Sanoin: "En, sillä elämäni on ihan mukava."
Sinä päivänä autossa seurassani oli kaksi äitiä.
Ensimmäinen äiti oli feministi,
joka pakotti minut kilpailuun, jotta voin opiskella,
ja joka siskonsa kanssa
kertoi isäpuolestaan poliisille ja päätti suvun väkivallan kierteen.
Ja mukana oli toinen äiti,
jota oli pahoinpidelty lapsena
ja jonka ensimmäinen muisto 3-vuotiaana
oli hänen äitiään lyövä isäpuoli ja ajatus: "Tällaista elämä on."
Ja sellaista elämä on.
Äiti, joka oli perinyt vuosisataisen uskon omaan arvottomuuteensa.
Eikä pelkästään uskoa siihen.
Vuosisatojen ajan lait määräsivät hänen arvottomuutensa.
Minulle riitti
se ensimmäinen äiti.
Hän opetti minulle oikeuteni.
Tiesin, mitkä lait suojelivat minua. Minua suojelivat lait.
En tarvinnut sillä hetkellä sitä toista äitiä,
sillä minulla oli lakeja.
Se saa ajattelemaan,
että ehkä perustuslakia
ei pidä ajatella sulatusastiana,
jossa me kaikki kamppailemme
ja jossa astumme yhdeksän ihmisen eteen
neuvottelemaan ihmisoikeuksistamme.
Sitähän me olemme tehneet 230 vuoden ajan.
Sillä jos tämä on taistelu tai edes neuvottelu,
niin silloin täällä aina vallassa olleet,
kaikkea hallitsevat ja sortavat ihmiset, miehet,
valkoihoiset,
jatkavat hallitsemista ja sortamista.
Voisimme ajatella perustuslakia sinä ensimmäisenä äitinä,
jonka velvollisuus on toimia aktiivisesti kaikkien puolesta.
Monessa maassa
on sellainen perustuslaki.
Positiivisten oikeuksien perustuslaki, joka korjaa epätasa-arvoa
ja johon sisältyvät ihmisoikeudet alusta asti.
Sukupuolen suoja on sisällytetty 179 perustuslakiin.
Me emme kuulu niihin maihin.
Meidän perustuslakimme on todella vanha.
Ongelma uuden perustuslain laatimisessa, johon sisältyisivät
positiiviset oikeudet ja ihmisoikeudet alusta asti,
on se, että meidän pitäisi luottaa niihin, jotka tulkitsevat lakia.
Meidän pitäisi luottaa johtajiimme.
Tekosyy sille, ettei naisia palkattu rikososastolle, oli se,
että siellä joutuu tekemisiin kovanaamojen kanssa,
eivätkä naiset pysty siihen.
Minä ällistyin.
Sanoin: "Oletteko nähneet oikeusaputoimiston asianajajat,
"jotka edustavat niitä kovanaamoja? He ovat naisia."
Minulta kysytään joskus: "Milloin se riittää?
"Milloin tuomioistuimessa on tarpeeksi naisia?"
Vastaan aina: "Kun heitä on yhdeksän."
Pidin tästä kilpailusta.
Uskoin sen ansiosta, että minua kuunnellaan.
Minulla oli hammasraudat ja akne. Oli kiva, että älyäni arvostettiin.
Olen tavannut esitykseni aikana
näihin kilpailuihin osallistuvia nuoria naisia.
Halusin kuulla heidän ajatuksiaan maastamme ja perustuslaistamme.
Yksi näistä upeista tytöistä suostui tulemaan tänään mukaan.
Hei, olen Rosdely Ciprian.
Olen 14-vuotias väittelijä New Yorkista.
Olen osallistunut väittelyihin
kuudesluokkalaisesta lähtien.
Olen väitellyt lääkemarihuanan laillistamisesta
ja USA:n ja Kiinan diplomaattitoiminnan lisäämisestä.
Väittelyopettajani hra Batey opettaa miettimään asian eri puolia.
Sen takia Heidi kehotti
tutkimaan perustuslakia tarkemmin.
Suojeleeko se meitä? Vai onko se ongelmiemme syy?
Uskon, että se on molempia. Mutta väittelyn takia
valitsemme eri näkökannat.
Ennen kuin selitän väittelyn säännöt,
sanon, ettei perustuslaki ole sulatusastia.
Minä en ajattele sitä siten.
Miksei se voisi olla ihminen?
Sehän sopii, sillä ihmiset laativat sen.
Ovatko ihmiset täydellisiä? Eivät.
Pystymmekö toimimaan täydellisesti? Emme. Olemme silti arvokkaita.
Me kasvamme, muutumme ja opimme.
Vastaväittelijäni mainitsi 9. lisäyksen.
Hän puhui muuten liian pitkään.
Puolivarjo-kielikuva on kiinnostava,
enkä aio ruveta väittelemään siitä.
Mutta selitän 9. lisäyksen eri tavalla.
Minulla ei ole mielikuvitusystäviä.
Olen keksinyt silti hahmon, jota esitän mielelläni: Boxellian.
Boxellia on ikivanha älyrobotti, joka näkee tulevaisuuden.
Hän tietää, mitä teen ensi kesänä
ja millainen Maa on tuhannen vuoden päästä.
Minulle 9. lisäys on kuin Boxellia. Hänessä on tulevaisuutemme muisto.
Harmi, ettemme voi tietää sitä etukäteen.
-Aloitetaan väittely. -Selvä.
Olemme tehneet näitä väittelyitä kahden vuoden ajan.
Tällaista ei ollut, kun olin lukiossa.
Kuten hän jo sanoi, väittelemme nyt oikeasti.
Aiheemme on: "Pitäisikö USA:n perustuslaki kumota?"
Ihanat avustajat jakavat perustuslakikirjasia,
jotta voitte seurata väittelyämme.
Yleensä väittelyssä on kolmen hengen joukkueita,
mutta me toimimme yksin.
Tämä on "Rautanainen"-tyyli.
Yleensä käytämme muotoa E-V-E-V-V-E.
Ehdotus, vastaus, ehdotus, vastaus, vastaus, ehdotus.
Me kehitimme uuden tyylin: E-V-E-V-E-V.
Ehdotus, vastaus, ehdotus, vastaus, ehdotus, vastaus.
Minut on koulutettu välittäjäksi,
ja tärkein tehtäväni on arpoa kolikolla,
kumman puolen kukin ottaa.
-Valitse, Rosdely. -Klaava.
-Eli sinä olet kruuna, Heidi. -Niin.
Kruuna. Vastaan, että se säilytetään.
Puhun kumoamisen puolesta.
Teillä on 90 sekuntia aikaa valmistautua.
Aika alkaa nyt.
Rosdely on kertonut, että tällaisessa väittelyssä
yleisön osallistuminen vaikuttaa lopputulokseen paljon.
Se tarkoittaa, että jos jokin sanomamme koskettaa teitä
jollakin tavalla, teidän täytyy pitää meteliä.
Mitä teette, jos he sanovat jotain, mistä pidätte kovasti?
Mitä teette, jos inhoatte kuulemaanne?
Mitä teette, jos yläkerta inhoaa ja alakerta pitää siitä?
Tämä tuntuu hyvältä. Uskon teihin.
-Onko valmista? -On.
Kyllä.
Astuuko ehdottaja esiin?
-Sinulla on kaksi minuuttia. -Hyvää iltaa.
Nimeni on Rosdely Ciprian. Minä ehdotan,
että meidän pitäisi kumota USA:n perustuslaki.
Kiitos. Pyydän kaikkia nostamaan kätensä ylös.
Valkoihoinen, varallisuutta omaava mies laskekoon kätensä alas.
Alkuperäisen perustuslain mukaan
kättään ylhäällä pitävät eivät ole kansalaisia.
Miltä tuntuisi, jos nuo valkoihoiset miehet
päättäisivät säännöt puolestamme?
Niin arvelinkin. Toinen kysymys.
Kuinka monta sellaista rikasta miestä
on nykyisessä hallituksessamme?
Niinpä!
Katsokaa perustuslaista, minne kaltaisemme kuuluvat.
Minä olen sivulla...
Apuvälineitä ei saa käyttää.
-Kuka sanoi? -Sinä opetit tuon.
Opetinko?
Jatketaan. Toinen huomioni on se, etteivät vainajat saa hallita eläviä.
Thomas Jefferson sanoi, että jokaiselle sukupolvelle tarvitaan uusi perustuslaki.
Laatijat...
Laatijat ovat maanneet haudassa yli 200 vuotta.
Heillä ei ollut hammasharjoja, deodoranttia eikä vessapaperia.
Benjamin Franklin ei kylpenyt puhtaassa vedessä.
Hän otti ilmakylpyjä
ja luuli ilman puhdistavan alastoman vartalonsa.
George Washington kuoli,
koska hän hoiti nuhaansa suonta iskemällä.
Miksi kuuntelemme vuotavaa Washingtonia ja ilmakylpevää Franklinia?
Perustuslakimme on kuin Harry Potterin hirnyrkki.
Se on pala perustajaisien sielua,
joka on elossa ja hallitsee meitä yhä.
Selitän asian.
Harry Potterissa hirnyrkki on esine, johon paha velho
on piilottanut palan sielustaan saavuttaakseen kuolemattomuuden.
On aika tuhota hirnyrkki,
jotta voimme jättää menneisyyden synnit taakse
ja laatia asiakirjan, joka on aidosti demokraattinen ja elävä. Kiitos.
Olen ensimmäinen vastaaja
ehdotukseen perustuslain kumoamisesta.
Vastaväittäjäni siteerasi Thomas Jeffersonia
ja sanoi, etteivät kuolleet saa hallita eläviä.
Jefferson on kuollut. Miksi siis kuunnella häntä?
Vastaväittäjäni haluaa uuden perustuslain.
Kuka sen uuden, täydellisen ja utopistisen lain saa laatia?
Nekö, jotka nostivat kätensä? Enpä usko.
Sen laativat poliitikot,
ja koska kongressi on täynnä vanhoja, valkoihoisia miehiä,
miksi hän luulee uuden version olevan parempi?
Ja koska en tunne tuota Harry Potter -käsitettä,
en sano siitä mitään.
Meillä on pitkäikäisin
aktiivinen perustuslaki maailmassa.
Vastaväittäjäni on hyvin nuori
ja väittää, että se on huono asia.
Perustuslaki on säilynyt näin kauan,
koska se sisältää työkalut itsensä korjaamiseen
ja tarvitsemamme keinot siihen, että voimme vapautua tyranniasta.
Ja niitä sääntöjä tarvitaan juuri nyt!
Maamme on eittämättä tasa-arvoisempi ja demokraattisempi
kuin 230 vuotta sitten.
On juuri tämän perustuslain ansiota,
että saamme seisoa tässä
ja vaatia maallemme parempaa tulevaisuutta.
Ehdottaja saa minuutin aikaa.
Hän sanoo, että Jefferson on kuollut,
joten siitä viis. Olkoon niin.
Myönnän, etten tiedä, kuka uuden asiakirjan laatii,
mutta tiedän, etteivät sitä tee vain valkoihoiset miehet.
Näköjään minua paljon vanhempi vastaväittäjä
ei tiedä hallintomme viimeaikaisista muutoksista.
Kongressi on entistä monimuotoisempi.
Ja uskon siihen, että kaltaiseni ihmiset ovat mukana
uuden lain laatimisessa,
pitivätpä nämä miehet siitä tai eivät.
Lisäysten pitäisi korjata historiamme vääryydet.
Katsotaanpa 13:tta lisäystä.
Se poisti orjuuden, joka muokkaantui vankilateollisuudeksi,
joka on sorron uusi, järjestelmällinen muoto.
Se on mielestäni edistyksen illuusio.
Voimmeko odottaa aitoa edistystä, kun valitsijamiehistö on sekaisin,
kaksi kolmesta viimeisimmästä presidentistä ei saanut eniten ääniä,
hallinnon eri haarat ylittävät toimintavaltuutensa,
äänten rajoittaminen on vallalla,
yhdeksällä ihmisellä on kohtuuton valta ihmisoikeuksiimme,
ja värillisten, naisten, LGBTQIA-ihmisten
ja maahanmuuttajien oikeuksia rikotaan päivittäin. Kiitos.
Vastaväittäjällä on 30 sekuntia.
Perustuslaki suunniteltiin mahdollistamaan haluamasi muutokset.
Miksi haluat vaarantaa demokratiamme
ja unohtaa lisäykset?
Lisäyksiä ei ole tehty minun elinaikanani.
Tasa-arvoa koskevaa lisäystä on haluttu sata vuotta.
-Miksi se onnistuisi nytkään? -Hyvä on.
Puuttuu enää yhden osavaltion tuki. Luovutammeko nyt?
Epäonnistumisemme on varmistettu etukäteen.
Kysyn tätä. Jos saat uuden perustuslain...
Hyvä on.
...mikä estää yksityisiä lobbausjärjestöjä,
kuten esimerkiksi NRA:ta,
vaikuttamasta rahallisesti uuden asiakirjan laatimiseen?
Tarvitsemme uuden perustuslain estääksemme suuria lobbaajia
horjuttamasta lakejamme rahan avulla.
Mutta miten aiot tehdä sen?
-Uuden perustuslain voimin. -Aika loppuu.
-Minuutti vastaukseen. -Tuomarit.
Myönnän, että osa edistyksestä
tässä maassa on illuusiota.
Jos hylkäämme perustuslain,
hylkäämme aidon edistyksen, jonka puolesta on taisteltu ja kuoltu.
Jos hylkäämme tämän perustuslain, meille kävisi näin.
Tasa-arvoinen liitto olisi laiton 14 osavaltiossa.
Abortti olisi laiton 30 osavaltiossa.
Rotuerottelu olisi teoriassa laillista 32 osavaltiossa.
Ainoa asia, joka suojelee useimpia meistä tällä hetkellä,
on juuri tämä perustuslaki.
Ja ainoa asia, joka yhdistää meitä tänä jakaantuneena aikana,
on yhteinen usko tähän asiakirjaan.
Voimme tulkita sitä eri tavoin,
mutta ilman sitä olemme romahduksen partaalla.
Abraham Lincoln sanoi:
"Ei hylätä perustuslakia,
"vaan ne, jotka käyttävät sitä väärin." Kiitos.
Ehdottaja, 30 sekuntia aikaa vastaamiseen.
Voisiko korkein oikeus rajoittaa
noita oikeuksia, jos perustuslaki säilytetään?
Kyllä. Olen samaa mieltä.
Sen takia meidän pitää...
Sen takia perusoikeuksiamme
ei pidä jättää yhden puolueen laatijoille.
Sen takia tarvitaan lisäyksiä,
vaikka niissä on puutteita ja ne vievät aikaa.
Ei ole aikaa. Miten kauan se vie?
Miten kauan ilmastonmuutoslisäys vie?
Ehdimme kuolla sukupuuttoon.
Sen lisäyksen laatiminen ei kestä kauemmin
kuin täysin uusi perustuslaki.
Perustuslain 27 lisäyksessä on 4 500 sanaa.
-Onko niissä sana "nainen"? -Aika loppuu!
Ei, mutta...
Kummallakin on minuutti aikaa. Ensin ehdottaja.
Olen tyttö nyky-Amerikassa,
enkä ole ajatellut perustuslakia.
Mietin muita asioita.
Ystäviä, salaliittoja, ruokaa ja Netflixiä.
Mutta perustuslain viat kukistavat sen hyvät puolet.
Siksi se pitää poistaa.
Perustuslaki oli mullistava ja uraauurtava asiakirja,
jonka loivat ihmiset, kuten James Madison ja Gouverneur Morris,
jotka yrittivät... Googlatkaa hänet.
Jotka yrittivät kuvitella uuden alun
ja kehykset muutoksille.
Mutta nyt sitä käyttää pieni osa väestöstä
muutosten estämiseen.
Ajaudumme kauemmas lähtökohdasta, eikä se enää edusta meitä.
Se on vanha ja raihnainen asiakirja.
Olen tämän sukupolven perustajatyttäriä
ja kerron, mitä haluan loppuelämälleni.
Haluan asiakirjan, joka korjaa ilmastonmuutosta,
pitää terveydenhuoltoa ihmisoikeutena, suojelee sukupuolten tasa-arvoa
ja pitää koulutusta yhteiskuntamme peruspilarina.
Tulkaa mukaan laatimaan asiakirjaa, joka suojelee meitä kaikkia.
Kiitos.
Totta puhuen yhdyn vastaväittelijän mielipiteeseen.
Jos haluamme neutraalin perustuslain
negatiivisilla oikeuksilla,
meillä on silloin perustuslaki, joka jatkaa vallitsevaa tilannetta.
Se jatkaa valkoista ylivaltaa,
naisvihaa ja väkivaltaa.
Voisimmepa hylätä perustuslain
ja muokata hänen kuvaamansa upouuden asiakirjan.
En vain usko sen olevan mahdollista ilman,
että vaarannamme maamme haavoittuvimmat ihmiset.
En usko, että demokratia vain tapahtuu,
koska muutamme pelkkää paperia.
Demokratia pitää saada syntymään,
sen puolesta pitää taistella
ja sitä pitää toteuttaa joka ikisenä päivänä.
Suurenmoinen kansalaisoikeusaktivisti Diane Nash sanoi:
"Vapaus on sitä, kun ihmiset tajuavat olevansa johtajia itse."
Saatetaan ilmastonmuutoslisäys
ja tasavertaisuuden lisäys voimaan.
Tai tiedättekö mitä?
Tai vielä parempaa: asetutaan ehdolle kongressiin!
Rosdely Ciprian, olen valmis kampanjoimaan puolestasi.
Mielistelyä!
Hyvä on. Minä mielistelen, mutta olen myös tosissani. Kiitos.
Kiitoksia.
No niin.
On aika valita tuomari.
Rosdely valitsee tuomarin.
Katsotaanpa.
Ihmiset katsovat muualle. Demokratia kuolee siten.
Haluatko olla tuomarimme?
-Minäkö? -Niin.
Hyvä on.
Mikä nimesi on?
Nimeni on Maddy.
Mistä olet?
Olen Berkeleystä Kaliforniasta, mutta asun New Yorkissa.
Hienoa. Nousetko seisomaan, Maddy?
Tuletko tähän näyttämön luo?
Hyvä on.
No niin.
Sinun on tehtävä tärkeä päätös.
Säilytetäänkö vai kumotaanko USA:n perustuslaki?
Tee päätös, mutta älä kerro sitä.
Sitten voit avata kuoren
ja lukea virallisen tekstin ääneen. Siten se on laillista.
Me olemme täällä, emmekä näe päätöstäsi.
Hyvä on.
Minä, Madeline, sanon tämän esityksen katsojien puolesta,
että äänestän perustuslain kumoamisen puolesta.
Hyvä on.
Kiitos paljon.
Äänestit kumoamisen puolesta,
joten voitte pitää kirjasenne.
Voitte lukea sitä bunkkereissanne.
Iltamme alkaa päättyä,
mutta Rosdely ja minä...
Haluamme vielä esittää toisillemme pari kysymystä,
jotta tutustumme lisää.
Eilisiltainen yleisö jätti kysymykset meille.
Voitte tehdä samoin lähtiessänne.
-Terri. -Niin.
-Himmennätkö valoja? -Toki.
No niin.
Rosdely, mikä tuoksu tuo kodin mieleesi eniten?
Kodinko?
Sukuni on Dominikaanisesta tasavallasta,
joten mangú, salami, paistetut munat.
Siinä on muusattua keittobanaania ja paistettua makkaraa.
Sitten maitoon sekoitettua appelsiinimehua.
Niistä tulee koti mieleen.
-Haluan syödä sitä nyt. -Samoin.
Mikä oli nuoruutesi pahin muoti?
Voi taivas.
Niitä oli paljon.
Tiheä permis, pöyheä otsatukka.
Hiukset olivat kuin kypärä.
Viimeinen kysymys. Oletko valmis?
Olen.
Rosdely, millaiseksi kuvittelet elämäsi 20 vuoden päästä?
Olen 34-vuotias.
Haluan kirjani New York Timesin bestseller-listalle.
Ja haluan, että minulla on oma tyyli.
Doc Martensit, rennot ja siistit housut sekä t-paita.
Ja hiukseni ovat rennot.
Kuvittelen sen niin.
What the Constitution Means to Me -
esitettiin Broadwayllä 183 kertaa.
Esityksen päätyttyä -
yleisöä pyydettiin -
kumoamaan tai säilyttämään perustuslaki.
57 yleisöä valitsi kumoamisen,
123 säilyttämisen. Tasatuloksia oli kolme.
Yksi näistä upeista tytöistä suostui tulemaan tänään mukaan.
Hei, olen Rosdely Ciprian.
Olen Thursday Williams.
Valmistuin äskettäin William Cullen Bryantin lukiosta
ja harjoittelen väittelyä Legal Outreach Programin jäsenenä.
-Kruuna. -Klaava.
-Kruuna.
Ehdotan kumoamista.
Vastaväittäjä.
Kumoamisen ehdottajat.
"Tämän talon pitää kumota USA:n perustuslaki."
Ehdotuksen mukaan hän laatii uuden perustuslain.
Vastatkaa tähän.
Saanko käydä laatimassa säännöt teille kaikille?
Ette suostuisi siihen.
Kuinka monta sellaista rikasta miestä
on nykyisessä hallituksessamme?
Niinpä!
Emme poista historiamme syntejä heittämällä pois paperia,
varsinkin kun kyseinen paperi
suuntaa valon sokeisiin pisteisiimme. Kiitoksia.
Aika loppuu!
"Tarvitsee vain lukea otsikoita,
"niin voi nähdä, että nykyhetki on erilainen.
"Sivustakatsojaksi jäämisellä on synkempiä seurauksia."
Jos haluaa muuttaa omaa maataan,
täytyy herätä, toimia,
äänestää ja vaikuttaa paikallisedustajiin.
Protestoida.
Tehdään se itse.
Asetutaan ehdokkaaksi.
Pyritään oppilaskuntaan.
Ollaan itse se muutos
ja laaditaan oma perustuslaki, jonka pohjalta toimimme.
Kiitos.
VÄITTELYTILASTO SÄILYTYS - KUMOAMINEN - TASAPELI
Tekstitys: Kati Karvonen
Luova tarkastaja Pirkka Olavi Valkama