Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Forestillingen hadde premiere for ti år siden,
for et publikum på 20, for det meste venner.
Jeg har fremført den under presidentvalg,
Høyesterettshøringer, opptog og protester.
Hver gang jeg går ut på scenen, har verden endret seg.
-Ha det. -Ja.
Jeg vet aldri nøyaktig hva som vil skje.
Hva grunnloven betyr for meg
Takk for at dere kom i kveld.
Jeg heter Heidi. Velkommen.
Da jeg var 15, reiste jeg rundt i landet
og talte om den amerikanske grunnloven
for premiepenger.
Moren min, en debattrådgiver, fant det på
for å gi meg skolepenger.
Jeg reiste til store byer, som Denver og Fresno.
Jeg vant masse penger
og la dem i bankboksen min til senere.
Jeg betalte for hele utdannelsen min sånn.
Takk.
Det er 30 år siden, og det var en offentlig skole, men takk.
For noen år siden tenkte jeg på grunnloven
av forskjellige grunner.
Jeg tenkte det var interessant å gå tilbake og se
hva mitt 15-årige jeg elsket sånn ved dette dokumentet.
For jeg elsket det. Jeg var besatt.
Jeg ringte mamma og ba henne sende talen.
Hun hadde kastet den.
Det var rart, for, som de fleste mødre, sparer hun på alt.
Da jeg var 12, klippet jeg håret kort for å ligne Annie Lennox,
og hun har fortsatt posen med hår.
Men av en eller annen grunn kastet hun den prisvinnende talen.
Jeg tenkte jeg kunne...
...gjenskape talen
og konkurransen,
basert på det jeg husker om meg selv da jeg var 15.
Her er noen ting jeg husker.
I tillegg til å være skummelt kåt hele tiden...
...var jeg besatt av hekser og hekseprosessene i Salem,
drama, her er jeg, og...
Tusen takk.
Og aller viktigst: Patrick Swayze.
Dette er American Legion Hall i Wenatchee i Washington.
Det er der jeg er fra. Verdens eplehovedstad.
Det er en liten by. Den er litt konservativ.
Dette er ikke en naturtro representasjon av hallen.
Jeg ba vennen min, Rachel, om å rekonstruere den fra drømmene mine.
Den er vel litt som en sånn offerskisse.
Og jeg glemte døren.
Og denne.
Dette er boken jeg brukte for å forberede meg på konkurransen.
Your Rugged Constitution. Den er fantastisk.
Den har søte tegninger som forklarer grunnlovstilleggene.
Herbert Hoover støttet den.
Jeg så nylig at denne utgaven ble gitt ut i 1956,
som betyr at ikke alle tilleggene er med,
men det hindret meg ikke i å vinne.
Jeg tapte ikke særlig ofte,
for jeg var jævlig flink i konkurransen.
Min sterkeste konkurrent var en genial jente,
Becky Dobbins, som talte hvert år
om at grunnloven var et lappeteppe.
Det hun var flink til...
For å vinne måtte du ha en personlig forbindelse
mellom livet ditt og dokumentet, og Becky var flink til det.
Hun fortalte utrolige historier om pionerbestemoren, som
spiste mennesker eller noe.
Dette var mye vanskeligere da jeg var 15.
Jeg var veldig forsiktig med følelser som tenåring,
og jeg ville ikke snakke om bestemoren min.
Jeg holdt taler for rom
fulle av eldre menn, som oftest hvite.
Hei!
Det er så mange av dere.
Etter det jeg husker, røykte de alltid sigarer,
men det kan ikke være sant. Fint om dere hjelper meg
og bare blir mennene for meg.
Alle er menn nå. Takk.
Takk.
Jeg begynner nå.
Jeg skal være 15,
men jeg skal ikke gjøre noe rart for å bli 15.
Så her er jeg. Jeg er 15.
-God morgen. -God morgen.
Velkommen til regionsfinalen i American Legion Oratory-konkurransen,
her på LCW Legion Post 10 i Wenatchee i Washington.
Konkurransen skal utvikle større verdsettelse
av grunnloven blant videregåendeelever
og gi dem skolepenger.
Her er reglene! Konkurransen har to deler.
I første del får deltakerne sju minutter
til å holde en tale
som viser hans eller hennes forståelse av grunnloven
og trekker en personlig forbindelse
mellom eget liv og dette dokumentet.
I del to
skal deltakerne trekke et tillegg fra denne boksen.
De får ikke tid til å forberede en tale.
De må snakke om tillegget i sanntid.
Denne delen er vanskelig,
og jeg gjør det ikke lettere for ungdommene.
Vi skal vise dem hvordan det blir
når de snakker foran Høyesterett en dag.
Dagens deltakere er...
...Becky Lee Dobbins fra Lawrence i Kansas,
som gir oss "Grunnloven er et lappeteppe".
Og Heidi Schreck fra Wenatchee i Washington
med "Trylleformler: Grunnlovens smeltedigel".
En applaus for ungdommene før vi begynner. Få det ut av systemet.
Greit. Sånn!
Greit.
Heidi Schreck.
Gå frem til podiet.
Tiden begynner...
-...nå. -Grunnloven er et levende dokument.
Det er det som er så vakkert med det.
Det er et levende, varmblodig, hett dokument.
Det er ikke et lappeteppe.
Det er hett og svett.
Det er en smeltedigel.
Vet dere hva en smeltedigel er?
Det er en gryte der du har mange ingredienser,
og så koker du dem sammen til de blir noe annet.
Noe som av og til er magisk.
Så grunnloven vår er som en heksegryte.
Så klart,
dere vet så mye mer om grunnloven enn jeg gjør,
for dere har kjempet i kriger. Takk.
Takk for at dere kjempet for landet,
og for at dere ga meg så mye stipend.
Når jeg ser på dere,
minner det meg om en fantasi jeg hadde som liten,
om å bli angrepet av en voldtektsmann eller morder.
Som var mann.
Som dere.
I fantasien min
fikk jeg overtalt ham til å ikke drepe meg,
for jeg fikk ham til å skjønne at jeg også er et menneske.
Du sier: "Jeg er her for å drepe deg."
Jeg sier: "Tenk over det litt.
"Jeg er et menneske, akkurat som deg."
Så ser du meg som et menneske for første gang.
Du sier: "Herregud. Du har rett. Du er et menneske!"
Og så begynner du å gråte, og jeg tilgir deg.
Det dukker opp en regnbue,
og vi klatrer opp den sammen.
Nå har en gjeng av vennene mine fra skolen samlet seg på gata,
og de er sjalu fordi jeg går på regnbuen.
"Hvorfor er hun spesiell?"
"Må hun ikke på skolen?"
Jeg sier: "Jeg følger stakkaren til himmelen.
"Ha det gøy i gymmen."
Hvordan er det knyttet til grunnlovens smeltedigel?
En smeltedigel er en kokende gryte.
Det er én definisjon. Men det er også en ildprøve.
En prøve på tålmodighet eller tro.
En prøve som den du og jeg opplevde sammen
da du ville drepe meg.
Akkurat som i situasjonen vår
kan grunnlovens ses på som en kokende gryte
der vi kastes sammen i en het og dampende konflikt
for å finne ut hva vi tror på.
Derfor er det et radikalt dokument.
For 202 år siden samlet en gruppe trollmenn seg
på en brennhet sommerdag i Philadelphia,
og de ville drepe hverandre, men i stedet...
...satte de seg ned sammen
og utførte en kollektiv etisk visualisering.
Eller som jeg liker å si: "en trylleformel".
Ble alt riktig? Nei.
Det ble det ikke.
Men det er det tilleggene er til.
Derfor, for å konkludere, vil jeg si fortelle dere
om det mest magiske og mystiske tillegget av alle:
grunnlovstillegg ni.
Det sier:
"Oppregninger av rettigheter i grunnloven
"skal ikke brukes til å nekte
"eller forringe andre retter som folket har."
Vet dere hva det betyr?
Det betyr at selv om en rettighet ikke står i grunnloven,
betyr ikke det at du ikke har den retten.
Faktisk kunne ikke grunnlovsfedrene
skrive alle rettighetene vi har.
Retten til å pusse tennene, ja da,
men hvor langt skal dokumentet være?
Her er enda et eksempel. Da jeg var liten,
hadde jeg en fantasivenn som het Reba McEntire.
Hun var ikke i slekt med sangeren.
Selv om grunnloven ikke sier
at jeg har rett til å ha en fantasivenn,
betyr ikke det at jeg kan fengsles for å være venn med Reba McEntire.
Er det ikke flott? Tenk over det et øyeblikk.
Grunnloven forteller ikke om alle rettighetene du har,
for den vet ikke om dem.
Dommer William O. Douglas, den store høyesterettsdommeren,
da han snakket om grunnlovstillegg ni,
brukte han ordet "penumbra".
Hva er en penumbra?
Mine herrer...
...her står jeg i lyset,
og der sitter dere i mørket,
og rommet mellom oss som er delvis opplyst,
det skyggefulle mellomrommet her,
det er en penumbra.
Folk lo av Douglas fordi han sa dette, men jeg liker det.
Det er en nyttig måte å tenke på grunnloven på,
og kanskje på livene våre også.
Her er vi,
stående fast mellom det vi ser og det vi ikke ser.
Vi er fanget i en penumbra.
2 MINUTTER
Det er som da jeg var jentunge og trodde jeg var en bytting.
Det er fortsatt mulig,
men jeg fortsetter å oppføre meg menneskelig
til den ekte familien min henter meg.
Jeg satt på bredden av Spirit Lake i skyggen av Mount St. Helens,
og ventet på at familien min, svømmefeene,
skulle ta tak i beina mine og dra meg under vann.
Og vi skulle svømme ned så dypt som mulig,
og akkurat da jeg trodde jeg skulle drukne,
dukket vi opp i en annen innsjø på andre siden av verden.
Da jeg gikk i land,
skulle jeg endelig forstå hvem jeg egentlig var.
Derfor elsker jeg grunnlovstillegg ni.
Det anerkjenner at dem vi er nå,
ikke nødvendigvis er dem vi blir.
Det gir litt rom til et fremtidig jeg.
10 SEKUNDER
Vi må håpe vi ikke drukner mens vi finner ut hva det er.
Tusen takk.
Takk.
Ingen applaus, takk.
Nå den spontane delen av konkurransen vår.
Miss Schreck, velg et tillegg fra denne boksen.
Jeg elsket denne delen.
Adrenalinet, å prøve å huske alle faktaene om et tillegg.
Faren min trente meg i dette, og det var fint, for jeg var 15,
så vi hadde det vanskelig.
Og å snakke om grunnloven var en måte vi begge
kunne late som jeg ikke ble kvinne.
Grunnlovstillegg 14: paragraf én.
Grunnlovstillegg 14 er stort.
Det har flere paragrafer som endret livene
til alle her i rommet.
Fordi 14 er så stort,
skal deltakeren kun ta for seg første paragraf.
-Klar? -Grunnlovstillegg 14: paragraf én.
"Alle personer som er født eller naturalisert i USA
"og er underlagt dets jurisdiksjon, er borgere i USA
"og i delstaten de bor i.
"Ingen delstat skal lage eller håndheve lover som innskrenker privilegiene
"eller immuniteten til borgere i USA,
"ei heller skal en delstat frata en person liv,
"frihet eller eiendom uten rettergang,
"eller nekte en person i sin jurisdiksjon
-"lik beskyttelse under loven." -Bra jobbet.
Hun får ett minutt til sammendraget
og to minutter til å snakke om de fire klausulene
i grunnlovstillegg 14: paragraf én.
En påminnelse: Gjør dette så personlig som mulig.
Fortell oss hvordan dette tillegget har påvirket livet ditt.
Tiden begynner nå.
Greit.
Det 14. grunnlovstillegget er som et digert, superladd kraftfelt
som beskytter menneskerettigheter.
Det kommer etter 13. grunnlovstillegg, som, som dere vet, avviklet slaveriet
og endte vårt mest skammelige kapittel.
Lincoln visste at det ikke var nok å bare forby slaveri,
så han fikk John Bingham til å hjelpe seg med å skrive 14. og 15. tillegg.
Rekonstruksjonstilleggene.
Disse gjorde de nyfridde slavene til borgere,
ga dem lik beskyttelse under loven og beskyttet stemmeretten deres.
Dette tillegget, 14, var en stor pådriver i borgerrettighetsbevegelsen.
Det la til rette for desegregering av skoler, busser, sykehus,
selv om det tok over 100 år. La det være klart:
Noen måtte aktivere kraftfeltet.
Det krevde heltemot fra borgerrettighetslederne,
som Dorothy Height, Bayard Rustin, Martin Luther King jr.,
å sette de store kreftene til grunnlovstillegg 14 i spill.
Jeg vil bemerke at tillegget kun ga like rettigheter til menn.
Svarte kvinner fikk ikke rettighetene. Ingen kvinner fikk det.
Rettigheter til urbefolkningen ble ikke tatt opp engang.
Selv Lincoln var fanget i en penumbra der.
Det var første gangen at ordet "mannlig"
ble skrevet inn i grunnloven.
Der det før var rom for tolkning
om hvorvidt kvinner kunne stemme, var det nå eksplisitt. Vi kunne ikke.
Lincoln ba oss vente litt lenger med å få stemmerett.
Bare 54 år til.
Stemmerett beskrives i paragraf to. Hold deg til paragraf én.
Beklager. Nydelig.
Pappa sier at dette er det vi kaller demokratiets straffeboks.
Noen ganger må du vente på ting.
Noen ganger er det bedre å fikse én dårlig ting,
ikke fikse to dårlige ting og mislykkes.
Klausul én: Alle som fødes på amerikansk jord
"og under dets jurisdiksjon, er borgere i USA."
Tiden begynner nå.
Klausul én omgjorde historiens mest avskyelige høyesterettsavgjørelse,
Dred Scott mot Sandford.
Dred Scott var slave og begjærte seg frigjort i 1857,
etter å ha levd som fri mann med kona og døtrene i Illinois.
Ikke bare avgjorde Høyesterett
at Dred Scott måtte bli slave igjen,
men de bestemte, sju mot to,
at ingen med afrikanske forfedre kunne bli amerikanske borgere.
Fire medlemmer av domstolen eide slaver selv.
Selv om han tapte, antente Dred Scotts modige handling
abolisjonismens krefter,
førte til at Lincoln skrev under emansipasjonserklæringen
og fastslo i loven her i 14. grunnlovstillegg
retten til alle som fødes på amerikansk jord
til å bli borgere, bortsett fra urinnvånerne.
Noe annet kinkig i klausulen er
at det ikke står hvordan innvandrere kan bli borgere.
Det er opp til lovgiverne
å bestemme hvem som er en god eller dårlig innvandrer.
For eksempel, i 1882 bestemte regjeringen vår at
kinesere var farlige og stjal jobber.
De vedtok kineser-eksklusjonsloven,
som gjorde det ulovlig å immigrere fra Kina frem til 1943.
30 SEKUNDER
En veldig personlig detalj:
tippoldemoren min, Theresa, ble sett på som en god immigrant.
Hun kom til delstaten Washington fra Gengenbach i Tyskland i 1879,
fordi tippoldefaren min bestilte henne fra en katalog.
Grunnen til at hun ble sett på som en god innvandrer,
var at forholdet mellom menn og kvinner i Washington
var ni mot én på den tiden.
10 SEKUNDER
Jeg vet ikke om hun ville til USA,
men jeg vet at hun døde på mentalsykehus 36 år gammel,
så hun fikk aldri bli borger.
-Takk. -Klausul to.
"Ingen delstat skal vedta eller håndheve en lov som innskrenker privilegiene
"eller immunitetene til borgere i USA."
Tiden begynner nå.
Klausul to sikrer at dere, som amerikanere,
kan reise fra delstat til delstat,
kjøpe eiendom i alle delstater
og søke lykken i alle delstater.
Her er en fascinerende historie om reise mellom delstatene.
Mangelen på kvinner på min tippoldemors tid
var sett på som et så stort problem i Washington
at i 1865 la en mann ved navn Asa Mercer
en plan for å levere 500 kvinner til Seattle.
Han dro til Lowell i Massachusetts
og sa til kvinnene der,
som hadde jobbet på fabrikk siden de var sju,
at Seattle var et paradis for damer.
Det var et sted der de kunne føre frie og uavhengige liv,
bli lærere, skribenter, hattemakere.
Så dro han til Seattle og sa til mennene der
at om de ga ham 300 dollar, kunne han garantere dem en kone.
Selv med pengene fra mennene hadde ikke Mercer råd til en båt,
så han skrev til Lincoln.
Han ba om et gammelt millitærskip for å frakte kvinnene.
Lincoln skrev ikke tilbake. Det var 1865. Han var opptatt.
Så Mercer hoppet på et tog
og dro til DC for å snakke med Lincoln personlig,
men oppdaget at hovedstaden var innhyllet i svart,
fordi Lincoln nylig var blitt drept.
Du skulle tro dette stoppet Mercers plan, men nei.
I stedet gikk han til Ulysses S. Grant
og sa at han hadde snakket med Lincoln...
...for en tid tilbake...
...og at Lincoln lovet ham en båt til kvinnene.
Og ja, det var trist med Lincoln, men en båt?
Grant sa: "Ta den."
Noen dager inn i reisen
begynte skipets mannskap å spre rykter om bord
om at Seattle ikke var et paradis for kvinner.
Mennene der var tømrere, fylliker. De banket konene sine.
Så da skipet nådde Chile, krevde 15 kvinner å få gå i land.
Mercer sa at de kunne gå av neste morgen.
Han dro anker midt på natten og kidnappet dem i bunn og grunn.
10 SEKUNDER
Tippoldemoren min, Theresa, ble kjøpt for 75 dollar,
da tippoldefaren min bestilte henne fra Matrimonial Times.
-Bare vent. -Klausul tre.
Siden jeg har laget dette,
har jeg lurt på tippoldemoren min, Theresa.
Hun døde av melankoli. Det var den offisielle diagnosen.
"Melankoli. 36 år gammel. Western State mentalsykehus."
Jeg vokste også opp i troen om at alle kvinnene i familien min
på morssiden arvet kjemisk depresjon
fra Theresa og melankolien hennes.
Alle tar diverse former for medisin mot det.
De funker!
Og vi gråter på samme måte.
En veldig høylytt, melodramatisk måte å gråte på
som jeg liker å kalle "gresk tragediegråting".
Samme hva som skjer med deg, hyler og skriker du
som om du nettopp har drept barna dine fordi mannen din svek deg,
og det høres omtrent sånn ut...
Jeg mistet mange kjærester på den måten.
En av kjærestene mine...
Kjæresten som ble, han jeg giftet meg med,
forklarte meg at gråtingen føltes aggressiv,
som om jeg gråt mot ham.
Siden jeg begynte å lage dette, har jeg lurt på diagnosen.
Det finnes ingen opptegnelser om Theresas dagligliv,
men det må ha vært vanskelig,
for det var det for andre kvinner.
Dette er noen overskrifter jeg fant i Cowlitz County Newspaper,
lokalavisen i hjembyen hennes.
Disse overskriftene skjedde på én uke.
"Mann fra Napavine skjøt kona i ryggen".
"Ektemann tramper på konas ansikt med tømrersko med brodder".
"Sjalu ektemann binder kvinne til senga i tre dager".
Og denne: "B. Phelps løp inn i datterens leilighet
"og fant svigersønnen i ferd med å skyte hennes flyktende datter."
"'Stikk', sa han. 'Alt her tilhører meg.'"
Klausul tre. "Ei heller skal en delstat frata en person
"liv, frihet eller eiendom uten rettergang."
Tiden begynner nå.
Klausul tre...
...er noe av det mest mirakuløse i hele grunnloven vår.
Vi stjal det fra Magna Carta.
Det sikrer at myndighetene ikke kan låse deg inne,
ta tingene dine eller drepe deg uten god grunn.
Den er også i kjernen i høyesterettsavgjørelsen fra 1973,
Roe mot Wade, en sak som kun handler om penumbraer.
Med hjelp fra dommer William O. Douglas'
vakre penumbrametafor
brukte Harry Blackmun det 9. tillegget
til å belyse de andre,
og han fant, i grunnlovens skygger, retten til privatliv,
og han sa at dette ga kvinner retten til å avgjøre
hva de skulle gjøre med kroppen sin.
Teknisk sett sa han at en lege og pasienten hans har rett til privatliv,
så han kan velge hva som skal gjøres med kroppen hennes.
Det var et spesielt øyeblikk for 9. og 14. grunnlovstillegg.
De kom sammen
på "vidundertvilling-krefter, aktiver dere"-vis
for å beskytte kvinners rett til å velge.
Alt etter deres synspunkt, mine herrer,
kan dere anse dette som en vanhellig allianse.
Etter mitt syn, som jeg føler at jeg må dele,
selv om det setter stipendet mitt i fare,
har kvinner rett til å velge.
-Takk. -Greit.
-Jeg vil også si
at det er et valg jeg aldri hadde tatt personlig.
Jeg sa det. Nei, jeg sa faktisk det i konkurransen.
Og seks år senere ble jeg gravid, så det var forvirrende.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre. Jeg var 21
og nylig ferdig på college.
Jeg bodde i kjelleren til foreldrene mine.
Jeg hjalp faren min å male hus,
for jeg sparte penger til å flytte til Sibir
og undervise i engelsk for én million rubler i måneden.
Jeg tok en graviditetstest.
Mensen var et par dager sen, og jeg ba om
at det var en innbilt graviditet, slik såpeopera-damer får.
Kunne ikke gå til abortklinikken. En venn av moren min jobbet der.
Jeg kunne ikke gå på apoteket,
for noen kunne si det til foreldrene mine.
Jeg så i telefonkatalogen og fant en annonse.
Det sto "gratis graviditetstest. Rask. Konfidensiell." Jeg fortsetter.
Jeg dro ned i sentrum. Jeg fant en umerket bygning,
snek meg inn bakdøren, og det første jeg så,
var at veggene var dekket av bilder av foster.
De hadde en diger plakat der det sto: "Adopsjon er vakkert",
og et skilt der det sto "fødselsrett".
Jeg fikk panikk. Jeg ville løpe ut igjen,
men i tilfelle dere ikke har skjønt det enda,
ble jeg oppdratt til å være psykotisk høflig.
Så da Marcy, resepsjonisten, sa: "Vi er glade for at du er her",
smilte jeg bare og sa: "Jeg også."
Og så hadde hun og jeg...
...en høflighetskonkurranse.
Hun tok hånden min og sa: "Heidi, om du er gravid,
"er det gode eller dårlige nyheter?" Og jeg begynte å gråte høylytt,
men jeg ville ikke skuffe Marcy,
så jeg sa: "Gode nyheter."
Hun sa "jippi", selv om hun må ha visst at jeg løy,
og så klemte hun meg.
Hun klemte meg, og jeg hulket mot skulderen hennes, og...
Og hun luktet så godt.
Hun luktet akkurat som bestemor Betty, som...
...som White Shoulders-parfyme som har stått i solen for lenge.
Dere husker kanskje at byen min er konservativ.
Det var en abortfri sone.
Du måtte faktisk kjøre tre timer vestover, til Seattle,
fem timer østover, til Spokane, for å ta abort.
Jeg bestemte meg for å dra åtte timer sørover, til Eugene i Oregon.
Det er en klinikk der som heter:
"Feministkvinnenes helsekollektiv", drevet av lesbiske,
som åpenbart er det tryggeste stedet på planeten å ta abort.
Og det var det jeg ville. Jeg ville ta abort.
Jeg visste at jeg hadde rett til det, at det var lovlig.
og at det hadde vært lovlig i mesteparten av landets historie.
Jeg hadde gått på college,
så jeg visste at abort bare ble ulovlig sent på 1800-tallet,
like før myndighetene begynte å tvangssterilisere mørkhudede kvinner
og urbefolkningskvinner,
så da abort ble ulovlig,
ble det ikke sjeldent, bare dødelig.
Jeg visste at Gloria Steinem hadde tatt abort,
og Billie Jean King og Susan Sontag.
Jeg visste at Penny fra Dirty Dancing hadde tatt abort.
Og jeg visste at da Jennifer Grey ba faren sin, Jerry Orbach,
om å redde Penny etter at bakgateaborten nesten drepte henne,
visste jeg at hun ba faren sin om mye. Dette var 60-tallet.
Jerry Orbach kunne ha blitt arrestert for å gå nær en abort.
Jeg visste at det var sånn vi skulle forstå
at Jerry Orbach var en god mann,
og sånn vi visste at Jennifer Grey og Patrick Swayzes kjærlighet var ekte.
Dette tenkte jeg på mens Marcy og jeg klemte hverandre.
Jeg sa ikke noe om det til henne. Jeg sa ikke noe.
Hun ga meg den positive graviditetstesten min.
Jeg sa: "Takk."
Og så gikk jeg mot døra. Hun fulgte etter meg
og ga meg en brosjyre som forklarte at om jeg tok abort,
ville jeg trolig bli suicidal og ufruktbar,
kanskje havne i helvete.
Hun brettet inn lappen bak i kjolen min og sa:
"Jeg kan ikke hjelpe for det. Alltid mor."
Jeg sa ikke...
...til moren min hva jeg gjorde.
Jeg aner ikke hvorfor. Jeg sa ikke at jeg var gravid.
Det var rart, for moren min er feminist og støtter abort.
Hun marsjerte for likestillingstillegget og gråt da det ikke ble vedtatt.
Hun hadde til og med en sånn teatertropp for hvite feministkvinner
som setter opp dukketeater av Det gule tapetet.
Men jeg kunne ikke si det.
Jeg sa det ikke til noen på 25 år, før jeg begynte med denne forestillingen.
Alle vennene mine kom og fortalte meg om abortene sine.
Og mødrene deres kom på forestillingen og fortalte om sine aborter,
som var mye mer opprivende.
Faktisk sa jeg det til én annen. Jeg sa det til mannen.
Jeg sa det til Jean.
Jean var så ridderlig.
Han tilbød seg å betale... for halvparten og...
Han foreslo til og med at vi skulle kjøre Highway 101
og campe på strendene, gjøre det til en slags ferie.
Ja, du. Ja. takk.
Det var det jeg følte.
Jeg trenger ikke å si dette,
men jeg tok p-piller da jeg ble gravid.
Jeg hadde tatt dem siden jeg var 15 år gammel.
Vennen min, Renee, og jeg dro på abortklinikken,
før vennen til moren min begynte der. Vi hadde ikke sex,
men vi ville ta p-piller i tilfelle.
Bare i tilfelle vi satt i et boblebad
og sæden svømte bort og angrep oss.
Eller i tilfelle vi faktisk ble angrepet.
Jeg husker at det var en fin dag.
Vi gikk på McDonald's og tok pillene med sjokolademilkshake,
og jeg kunne omtrent kjenne at det virket med en gang.
Jeg følte meg som en kvinne. Som om noe våknet inni meg.
Det jeg ikke visste da,
var at prevensjon bare hadde vært lovlig
for alle kvinner i landet i 15 år.
Jeg var 15, så jeg trodde at det hadde vært lovlig siden tidenes morgen!
Men nei. I 1965 ble en fantastisk kvinne,
Estelle Griswold, arrestert for å gi prevensjon til fattige kvinner
på abortklinikken i Connecticut. Hun kunne få ett år i fengsel,
gikk helt til Høyesterett,
og det var da William O. Douglas
kom med den vakre penumbra-metaforen sin.
Det var da han sa: "Noe grunnloven absolutt garanterer,
"er retten til privatliv,
"og dette tillater en kvinne å sette inn spiral
"så lenge hun er gift og mannen hennes sier at det er greit!"
Dette var et skummelt øyeblikk for William O. Douglas.
Han tok en sjanse for oss!
For sannheten er
at ingen forstår niende grunnlovstillegg.
Ingen, bortsett fra meg da jeg var 15.
Dommer Scalia sa at han ikke husker å ha studert det på jussen.
Scalia sa han ikke kunne fortalt deg hva niende tillegg betyr
om det så sto om livet hans.
Og det gjorde det vel ikke!
De måtte grave opp et tillegg ingen bruker eller forstår,
for det fantes ingen annen måte å håndtere kvinnekroppen på.
Kroppene våre ble bare utelatt fra dokumentet fra begynnelsen av!
De sa: "Vi vet ikke hva vi skal gjøre med en sånn kropp."
Etterligningen min av grunnlovsfedrene.
De gravde frem et tillegg ingen bruker,
for de ville gjøre prevensjon lovlig,
for jeg fant ut at William O. Douglas,
som var helten min da jeg var 15,
dommer William O. Douglas var 67
og hadde en affære med en 22 år gammel student!
Og det viste seg at tre andre dommere
kan ha hatt sex med unge kvinner også.
Så jeg tror
de måtte finne en måte å få prevensjonen i omløp på.
Jeg vil gjerne spille et lite utdrag fra høyesterettsdebatten,
for den er livlig. Det er fascinerende.
Det er 1965.
Det er ingen kvinne i domstolen før Sandra Day O'Connor kommer i 1981.
Ni menn bestemmer prevensjonens skjebne,
og fire av dem var utro mot konene sine.
Nå som jeg har avbrutt deg: Du har sagt at i Connecticut
er salget av disse innretningene ikke misbrukt,
for de selges som sykdomsforebygging.
Er det sant at alle innretningene som dekkes,
muligens kan ha en dobbel funksjon,
altså fungere som prevensjon og sykdomsforebyggende?
Det er trolig bare sant i enkelte saker,
men noen selges som "hygienisk kvinneprodukt",
og andre...
Jeg vet bare ikke, men...
Alle selges på apotek i Connecticut
med en eller annen teori.
Finnes det noen logg som viser...
...fødselsraten i Connecticut
i forhold til delstater som ikke har slike lover?
Det er fire timer med det.
Prevensjon ble lovlig for enslige kvinner her i landet i 1972,
som er året etter at moren min ble gravid med meg.
Dette tenkte jeg på da moren min kjørte meg til Seattle
for å møte Jean og dra og ta abort.
Jeg tenkte på at hun var på min alder da hun fikk meg,
at hun ville bli skuespiller og forfatter, flytte til New York,
som var det jeg skulle gjøre, uten at jeg visste det.
Da jeg fikk den tanken,
ble jeg overveldet av kvalme.
Jeg ba henne kjøre til siden. Jeg åpnet døren,
spydde i veikanten, og da jeg satte meg opp igjen,
så jeg at hun visste det.
Jeg ventet på at hun skulle si at det var greit,
at det er min kropp og min avgjørelse, som hun lærte meg.
Men da jeg så på moren min, hadde hun et vilt blikk i øynene
og begynte å hyperventilere.
Hun hadde et slags panikkanfall.
Og plutselig ropte hun: "Det er best du ikke er gravid!"
Og jeg ropte: "Jeg er ikke gravid!"
Klausul fire.
"Ingen delstat skal nekte en person i sin jurisdiksjon
"lik beskyttelse under loven."
Klausul fire er enda mer mirakuløs enn klausul tre.
Det er likestillingsklausulen.
Den sikrer at vi ikke kan diskrimineres på bakgrunn av rase, kjønn,
religion og innvandrerstatus.
Det bruker faktisk ordet "person", ikke "borger."
Det betyr at om du er en papirløs immigrant,
beskyttes du av klausul tre, klausulen om rettferdig rettergang.
Du kan ikke fengsles uten rettssak.
Du kan ikke fratas noe eller noen.
Jeg...
Jeg har snakket om denne klausulen veldig lenge, over ti år.
Og det blir vanskeligere for hver dag.
Selv om det ærlig talt ikke var så lett for ti år siden heller.
Og... Jeg har...
Jeg har en personlig forbindelse til likestillingsklausulen.
Jeg ville aldri ha sagt det da jeg var 15.
Jeg sa det ikke til noen.
Og når jeg kommer hit...
...har jeg et ønske
om å beskytte mitt 15-årige jeg mot å snakke om det.
Faktisk skal jeg...
Jeg skal snakke om likestillingsklausulen som meg selv nå.
Jeg skal...
Faktisk skal jeg være meg selv hele tiden nå.
Jeg skal være en voksen kvinne
veldig sent i 40-årene.
Hei.
Og ansiktet mitt gjør jævlig vondt etter å ha smilt sånn.
Beklager. Jeg vet ikke hva formålet ditt er her lenger.
Klausulen er faktisk et mirakel.
Folk har brukt den til å gjøre mye bra her i landet.
Likestillingsklausulen ble brukt...
Den var faktisk kjernen i borgerrettighetsbevegelsen.
Mange tiår etter denne striden
skulle den og rettergang-klausulen brukes
til å gjøre homofilt ekteskap mulig.
Klausulen ble brukt til å vinne rettigheter til arbeiderkvinner,
inkludert retten til likelønn
og retten til å slippe seksuell trakassering.
Noen år før konkurransen, i 1983, prøvde advokater å bruke klausulen
for å løse problemet med fysisk og seksuell vold mot kvinner.
Tanken er at man ikke kan være likestilt her i landet
om man utsettes for epidemiske nivåer av vold.
Som dere kanskje allerede vet,
blir fire kvinner drept av en mannlig partner hver dag her i landet.
Det var faktisk tre da jeg begynte å opptre for et år siden. Det har økt.
Én av tre amerikanske kvinner
blir utsatt for overgrep i løpet av livet.
Én av fem...
Beklager. Ja.
Én av tre amerikanske kvinner
utsettes for overgrep i løpet av livet.
Én av fem amerikanske kvinner blir voldtatt i løpet av livet.
Det kom ut en studie nylig som sier at USA
var et av verdens ti farligste land for kvinner.
Det er fysisk og seksuell vold, menneskesmugling,
mangel på helseomsorg, mangel på reproduktiv omsorg,
barseldød,
spesielt for svarte kvinner,
våpenvold.
På et personlig nivå
lever ti millioner amerikanske kvinner i voldelige hjem.
Moren min bodde i et slikt hjem.
Bestemor Betty også.
Og trolig tippoldemor Theresa,
selv om jeg ikke har bevis for det,
bortsett fra kanskje det faktum at hun døde av melankoli da hun var 36.
Kan du gi meg kortene om bestemor Betty?
Jeg vil fortelle dere litt
om bestemor Betty og likestillingsklausulen.
Jeg kan disse historiene godt. Jeg foretrekker å lese dem.
Bestemor Betty giftet seg med bestefaren min da hun var 19.
Han var det familien min kaller "en god mann",
som betyr at han ikke banket kona og barna sine.
Han var en tømrer på 1,98,
som bygget huset de bodde i med sine egne hender.
Ifølge legenden kappet han trærne for å bygge huset,
og så dro han tømmeret opp
fra foten av Mount St. Helens på ryggen, som en hest.
Jeg har aldri forstått den delen av historien,
for han hadde lastebil.
Bestemor Betty og den gode mannen hennes hadde to barn
du hun ble gravid med moren min.
En dag var hun rastløs
og ville dra til Cowlitz County-tivoliet.
Bestefar tok et ekstra tømrerskift for å betale for billettene.
Han og partneren, Ray, saget ned et tre på 45 meter.
De feilbedømte banen til treet, og det falt på bestefar og drepte ham.
Moren min ble født mens bestemor fortsatt sørget.
Bestemor Betty ble enke og forsørget sine tre barn
ved å jobbe som servitrise på en lokal kafé.
En mann som het Dick, kom ofte.
Dick var barberer og veldig kjekk.
Bestemor elsket kjekke menn. Det gjør jeg også.
Bestemor Betty giftet seg raskt med Dick.
Ganske snart begynte han å banke henne.
Han banket barna hennes.
De fikk tre barn til sammen. Han banket dem også.
Da min mors søster ble 16, voldtok mannen til bestemoren min henne.
Tanten min ble gravid og dro vekk for å få barnet.
Han voldtok henne igjen. Hun dro igjen.
Hun kom tilbake etter å ha født enda et barn
og gikk ut av skolen som klassens beste.
Jeg vil bare si at alle barna vokste opp og ble ganske lykkelige.
Mirakuløst nok.
Alle har familier de er glade i,
og jobber som de egentlig liker, som de fleste.
Ingen av dem har videreført mishandlingen som ble påført dem.
Det er ikke bra fortellerkunst å gå rett til slutten slik,
men jeg vil ikke at dere skal bekymre dere for dem resten av stykket.
Det går bra. Som med så mange her i landet
som opplever lignende ting, går det for det meste bra.
Jeg...
Jeg ble så sint på moren min da hun fortalte den historien.
Hun sa det da jeg var 15, og jeg husker at jeg var rasende,
for jeg var en veldig heterofil 15-årig jente.
Jeg ville kline med gutter hele tiden!
Jeg ville ikke tenke på at de kunne være voldelige eller voldtektsmenn.
De kunne være plagede. Jeg elsket at de var plagede.
De kunne være som en fattig danselærer på et feriested i Catskills.
Men jeg husker at jeg sa til moren min:
"Hvorfor tok ikke bestemor Betty med seg dere alle og rømte?"
Og mamma kunne ikke svare.
Hun gikk inn på rommet, lukket døra og nektet å komme ut,
men faren min tok meg til side og forklarte...
...at bestemor Betty ikke kunne rømme fordi hun var syk.
Hun hadde noe som kalles Battered Woman-syndrom.
Jeg husker at jeg ble forvirret av det.
"Hvordan blir man smittet av det?"
Og om du hadde møtt bestemor Betty,
hadde du visst at det var en absurd beskrivelse av henne.
Hun var rundt 1,80 høy.
Hun hadde gigantiske muskler, vilt, svart hår, vakker!
I tillegg til å være servitrise jobbet hun også med tømrerne.
Hun sto på trestammene i en strømmende elv
og tok en diger kjepp
og dyttet trestammene nedover elva til de...
Jeg vet faktisk ikke hva som skjer med dem.
Det er dette jeg liker best å gjøre i hele forestillingen.
Og han kan ikke stoppe meg, for jeg skrev ikke noe til ham.
Det var forresten ikke drømmejobben til bestemoren min.
Helt siden hun var liten, ville hun bli maler.
Hun lærte seg selv å male ved å kopiere Picasso, favoritten sin,
så hele huset hennes var fullt av
bedritne Picasso-kopier,
og da jeg var liten, trodde jeg det var hennes malerier.
Jeg gikk på videregående da jeg skjønte at Picasso, ikke bestemor Betty,
hadde laget Gråtende kvinne.
Når jeg snakker om tingene
kvinnene i familien min ville bli...
...skjer det masse sprøtt i kroppen min.
Jeg har hatt ryggsmerter i rundt et år,
og jeg blir stram i halsen,
som om jeg ikke får ut stemmen, og jeg...
Jeg har et av bestemors malerier hjemme.
Jeg tror kanskje hun var flink,
men hun malte bare aldri noe som var hennes.
Det er pussig, faktisk. Jean og jeg dro for å besøke bestemor Betty
på vei for å ta abort,
og jeg ville fortelle hva jeg gjorde.
Jeg trodde hun ville bli glad på mine vegne.
Oldemor Bricken hadde 16 barn.
Bestemor Betty hadde seks barn og en voldelig mann.
Jeg trodde hun ville bli glad
for at jeg fikk gjøre noe annet med livet mitt.
Men etter reaksjonen til moren min...
Jeg husker at jeg nesten sa det.
Hun laget nydelige popovers til frokost.
Jeg satt ved bordet og sa nesten:
"Bestemor Betty, jeg er gravid."
Og i stedet sa jeg:
"Bestemor Betty, jeg savner George!"
Jeg aner ikke hvorfor jeg sa det.
George var en sokkedukke hun sydde til meg da jeg var tre.
Jeg elsket den til døde. Jeg drepte ham med kjærlighet.
Han manglet et øye og halen.
Til slutt laget jeg en kiste til ham av en skoeske.
Jeg husker at jeg sa til bestemor Betty
at jeg ønsket jeg kunne ta ham med til Sibir.
Og bestemor bare... Hun var lite sentimental, men
neste jul sydde hun en helt ny sokkedukke til meg
og sendte ham helt til Russland.
Jeg kalte den nye sokkedukken "George II".
Og da jeg ble 40,
avgjorde jeg at George II var ensom og trengte en venn.
Jeg kjøpte en bitte liten rød-og-hvit-stripet ape
som jeg kalte George IIs Venn.
Og den dag i dag...
Jeg er gift.
Den dag i dag er George IIs Venn den viktigste i livet mitt.
Dere lurer sikkert på hvordan dette er relatert til likestillingsklausulen.
Til tross for hvordan det føles og tydeligvis hva enkelte tror,
er stykket nøye planlagt.
Det er ikke min feil at dere ikke ser strukturen.
I 2005 ble 14. grunnlovstillegg
brukt i en sak som het Castle Rock mot Gonzales.
Jessica Gonzales tok ut besøksforbud
mot sin voldelige mann.
En måned senere kidnappet han de tre døtrene deres.
Jessica ble livredd og ringte politiet etter hjelp sju ganger,
og gikk på stasjonen selv to ganger
for å vise dem besøksforbudet og tryglet dem om å lete etter døtrene.
Politiet nektet ikke bare å hjelpe,
men ba henne slutte å plage dem.
Neste morgen hadde Mr. Gonzales kjøpt, på lovlig vis, et halvautomatisk våpen
mens døtrene ventet i bilen, for så å drepe dem.
Jessica Gonzales,
som nå bruker navnet Lenahan...
Jessica Lenahan var modig og saksøkte Castle Rock-politiet
for å ikke ha beskyttet henne og barna hennes.
Delstaten Colorado hadde nylig vedtatt en lov
som krevde at politiet skulle arrestere en person som brøt besøksforbud.
Så Jessica saksøkte, og hun vant.
Kommunen anket,
gikk helt til Høyesterett
og denne domstolen, ledet av Antonin Scalia,
omgjorde saken og fjernet loven i Colorado
og raserte Vold mot kvinner-loven
ved å dømme at politiet ikke hadde en grunnlovsfestet plikt
til å beskytte Lenahan eller døtrene hennes.
Jeg har hørt på denne saken så mange ganger.
Det jeg legger merke til når dommerne snakker...
...er at de bruker veldig lite tid
på å snakke om Jessica Lenahan som et menneske.
De snakker ikke om døtrene hennes.
Rebecca, som var ti. Katherine, som var åtte.
Leslie, som var sju.
I stedet bruker de lang tid på å krangle om ordet "skal".
Som i frasen "politiet skal håndheve besøksforbud".
Og jeg forstår, selv som lekperson,
at presist språk er viktig i juss,
men jeg synes balansen mellom de tingene...
På et tidspunkt kranglet dommer Scalia og dommer Breyer
om hvorvidt de forsto hva ordet "skal" betydde.
Terri, kan du...
Vent. Jeg trodde vi bare snakket om delstatens lov,
om hvorvidt "skal" betyr "skal".
Er det et spørsmål om delstatlig lov,
om det betyr "skal",
om det skaper eiendomsinteresser med hensyn til den føderale grunnloven?
-Nei, dommer Scalia, jeg... -Vi antar at skal betyr skal.
Greit.
Men du kan ha en lov
som sier at brannvesenet skal rykke ut til branner.
Og politiet skal rykke ut til forbrytelser.
Hæren skal rykke ut om vi angripes.
Selv om ordet "skal" ikke nødvendigvis betyr...
Scalia avgjorde at "skal" ikke betyr "må",
noe jeg faktisk synes er veldig forvirrende,
for Scalia var hengiven katolikk.
Noen grunnlovsakademikere har kalt denne avgjørelsen
dødsfallet til 14. grunnlovstillegg for kvinner.
Det hindrer muligheten til å bruke vår føderale myndigheter,
grunnloven vår, som beskyttelse mot fysisk og seksuell vold.
Det er mest ødeleggende for mørkhudede kvinner,
for transkvinner, for ikke-binære og binære transmennesker,
for uføre kvinner, for urfolkskvinner,
som opplever mest vold her i landet. Det er fryktelig.
Det dreper faktisk innvandrerkvinner
og barna deres som flykter fra vold.
Jeg ville gjerne forstå hvorfor.
Hvordan de avgjorde dette.
Kanskje på grunn av familiehistorien min med slik vold,
så ville jeg skjønne det.
Jeg snakket med flere grunnlovsakademikere,
og fikk vite dette.
Jeg lærte om to typer rettigheter.
Negative og positive.
Negative rettigheter hindrer myndighetene i å ta fra oss tingene våre,
låse oss inne og drepe oss.
Positive rettigheter er aktive.
Det er ting myndighetene må gjøre eller stå ansvarlig for.
Det inkluderer ting som retten til rettferdig rettergang,
til advokat,
og, i enkelte land, retten til helseomsorg.
Grunnloven vår handler hovedsakelig, med noen unntak,
om negative rettigheter.
Den ble skrevet for å beskytte mennene som laget dem og eiendommen deres,
eiendommen som noen ganger var folk, mot myndighetene,
som er delvis hvordan de kunne avgjøre at Jessica Lenahan
ikke hadde rett til aktiv eller positiv beskyttelse fra politiet.
Jeg fikk også vite at om likestillingstillegget var ratifisert,
kunne hun ha hatt rett til beskyttelse i kraft av det.
Og for første gang forsto jeg hvorfor moren min gråt da det ikke ble vedtatt.
Det jeg prøver å forstå nå,
er hva det betyr om grunnloven
ikke beskytter oss mot vold fra menn?
Jeg vil ikke svartmale menn.
Jeg elsker menn. Jeg elsker dere faen meg.
Jeg er datteren til en far.
Men faktaene er så ekstreme.
Jeg ante det ikke.
Jeg tenkte det var interessant
å ta oppgaven fra konkurransen på alvor,
og finne en personlig forbindelse mellom livet mitt og grunnloven.
Og jeg fant ut at i det 21. århundre
har flere amerikanske kvinner blitt drept av sine mannlige partnere
enn amerikanere har dødd i krig,
inkludert 11. september.
Det...
Det er ikke antallet kvinner som har blitt drept av menn her i landet,
bare antallet kvinner
som har blitt drept av mennene som visstnok elsket dem.
Og det er...
Statistikken er så overveldende
at jeg bare må glemme det for å komme gjennom dagen.
Men jeg tror ikke man kan glemme det.
Selv om du ikke vet om statistikken,
er sannheten der hele tiden.
Sannheten om at...
...grenseløs vold mot kvinnekropper
ligger under alt hele tiden,
og summer.
Da jeg var 17,
brukte jeg pengene fra konkurransen til å gå på college.
Jeg registrerte meg på jusstudiet.
Jeg prøvespilte også for høst-skuespillet, Red Noses,
om en teatertropp i middelalderen som prøvde å overleve pesten.
Jeg spilte en enbeint stepper som dør.
Etter første øving spurte en som gikk sisteåret
om jeg ville ha skyss hjem, og jeg sa ja.
Så fort vi kom til hybelen min, sa han:
"Jeg har villet kysse deg så lenge", og det var rart.
Vi kjente hverandre i tre timer.
Men han var søt, så jeg kysset ham,
og plutselig tok han bare av meg buksene.
Og...
...jeg var så smart da jeg var 17.
Jeg var mye smartere enn nå.
Og jeg hadde lest alt, trodde jeg.
Jeg hadde lest Gloria Steinem, bell hooks og Audre Lorde.
Jeg tok Avanserte feministstudier.
Og likevel bestemte jeg meg for å ha sex med ham,
fordi det virket som det høflige å gjøre.
Tror jeg.
Men jeg vet ikke.
For når jeg husker hvordan det var i bilen,
husker jeg hvor mørkt det var ute.
Jeg husker at jeg så meg rundt.
Det var ingen på gata, hybelen min var i utkanten av campus.
Og jeg husker at jeg var kvalm,
og hadde en flyktig tanke,
så rask at jeg nesten ikke kan uttrykke den med ord.
Men om jeg måtte si det høyt, ville det hørtes sånn ut:
"Overlev."
Som er...
Det er rart, for han ville ikke ha gjort meg noe.
Det vet jeg. Vi er venner den dag i dag.
Vi er venner på Facebook, mener jeg.
Jeg er 99 % sikker på at han ikke ville gjort meg noe,
så hvorfor følte jeg at livet mitt var i fare?
Kan du lese de Hammurabi-kortene?
"Den første loven som angår partnervold,
"kommer fra Hammurabi i år 1800 f.Kr.
"Den erklærte at en mann kunne straffe
"et familiemedlem for hvilken som helst grunn.
"Romerkodeksen Paterfamilias sa at en mann kunne drepe kona for utroskap
"eller å gå uten ansiktet tildekket.
"I renessansens Frankrike da for mange kvinner og barn
"ble slått i hjel, noe som skadet økonomien,
"ble menn begrenset til slag som ikke etterlot seg merker.
"På 1700-tallet i England sa loven at en mann kunne slå kona
"med en tommelfingertykk pisk.
"Selv om mange tror det er der "tommelfingerregel" kommer fra,
"er ikke det sant."
Det jeg sa,
om at det var ni menn for hver kvinne i Washington?
Ikke sant. Det var det historielæreren, Mr. Berger, lærte meg.
Det var tusenvis av kvinner i Washington.
Kvinnene fra salish-stammene, wenatchee-stammene.
Og tydeligvis hadde noen av disse kvinnene giftet seg med hvite menn i 100 år,
og ifølge disse kvinnenes dagbøker var ekteskapene gode!
Disse stammene var egalitære.
Kvinner kunne bli prester, oversettere, båtmakere.
Så ble Washington en delstat,
under grunnloven jeg tilba,
noe som betød at urfolkskvinner ikke lenger var mennesker,
og ekteskapene ble ulovlige, og de kom med masse hvite kvinner,
som tippoldemoren min, Theresa. Fortsett.
"I 1910 erklærte Høyesterett
"at en kvinne ikke kunne anmelde ektemannen for overfall,
"for det ville åpne domstolen for anklager av alle slag
"mellom ektefeller.
"I 1977 sa straffeloven i California
"at kvinner som anmeldte ektemannen for overfall,
"måtte ha mer alvorlige skader enn i vanlige overfallssaker.
"I 2005 fastslo Høyesterett at Jessica Lenahan
"ikke kunne saksøke Castle Rock-politiet
"for å ikke ha beskyttet henne og barna hennes.
"I 2014 fastslo Inter-American Commission on Human Rights at USA
"krenket menneskerettighetene til Jessica Lenahan og døtrene."
Takk, Mike. Dette er Mike, alle sammen.
Han er en flott person, en flink skuespiller, og
da jeg skjønte at jeg måtte snakke om så mye vold her på scenen,
ville jeg ha litt positiv mannlig energi hos meg.
Jeg representerer en person fra Heidis liv
Mel Yonkin, som var med i American Legion.
Han kjempet i andre verdenskrig.
Han var en utrolig snill mann som reiste rundt i landet
med Heidi og familien fra konkurranse til konkurranse.
Han sa alltid at han var stolt av henne,
og når hun vant, ble han litt på gråten
og sa han var forkjølet.
Jeg ble glad da Heidi ba meg være med,
selv om jeg mente det var et stort ansvar
å skulle representere "positiv mannlig energi".
I mange år nektet jeg å bli begrenset kjønnsmessig.
Jeg mente vel at jeg hadde en "kjønnsnøytral" energi.
Siden jeg alltid fremstår som mann,
virker det av og til litt uansvarlig privilegert for meg.
Og jeg vil si at jeg var svak for Patrick Swayze
da jeg var yngre, akkurat som Heidi,
men sannheten var at jeg likte Mel Gibson bedre.
Jeg vet det.
Jeg ville være ham i filmen Landeveiens krigere.
Etter at den kom ut, snakket jeg med vennene mine om
å farge en hårtust over øret mitt blond.
Som Mel i filmen.
Trodde jeg hadde en artig australsk aksent.
Dere hørte den. Det er en cockney-aksent.
Det er interessant, for faren min er en britisk arbeiderklasseinnvandrer,
men han er ikke cockney. Han er fra Wales og Yorkshire,
som er to helt forskjellige aksenter.
Jeg skal ikke ta dem for dere. Ingen årsak.
Faren min er utrolig sjarmerende.
Vennene mine elsker ham,
og jeg husker at som barn beundret jeg den maskuline karismaen hans,
men jeg visste at noe ved den var påtatt?
Han hadde for eksempel en privatradio-fase.
Jeg gikk på videregående, og vi kjørte gjennom landet i to biler,
og han ville holde kontakten via privatradio.
Han kunne si: "Følg med. Til venstre ved neste avkjørsel",
og jeg svarte: "Når skal vi ha dopause?"
Én gang brøt en stemme inn og sa: "Et par homoer på linjen."
En lastebilsjåfør eller en mandig stemme, dypere enn min eller faren min sin.
Det kom en fæl pause, en synkende følelse i magen.
Lespet faren min uforvarende? Gjorde jeg det eller noe?
Og så svarte faren min: "Og en soper som lytter."
Bra redning, alt tatt i betraktning, eller...
Jeg kan ikke ha vært ute.
Han hadde ikke brukt det språket om han hadde visst at jeg var homofil.
Jeg visste ikke at jeg var homofil på den tiden.
Kanskje jeg trodde legningen min var "nerd".
Mange år senere studerte jeg.
Jeg skulle kjøre fra Maine til Boston for å bo med kjæresten min.
Jeg datet kvinner da.
Og jeg brukte en gråblå dressvest fra YSL som skjorte,
stramme avklippede jeans med store røde, hvite og blå striper,
og brune ankelstøvler med lodne, rosa sokker som stakk ut.
Faren min så meg på vei ut, og han sa:
"Du ser latterlig ut. Du kan ikke ha på deg det!"
Han prøvde bare å beskytte meg, men han kan ha hatt et poeng.
Et par år etter bodde jeg her i New York.
Jeg var med fire venner,
og vi gikk fra Tunnel bar til en annen bar som het The Bar,
som var i East Village, like ved F-toget.
Jeg hadde svarte nylon-hotpants fra Patricia Field...
...med røde fløyelsprikker på.
Vi gikk forbi en gruppe tenåringer, og én av dem slo meg i ansiktet.
Nå som jeg har blitt eldre, er jeg mer bekvem med å bare...
...fremstå som en vanlig mann.
Det føles...
Jeg vet ikke. Mer meg, synes jeg.
For et par år siden var jeg i Baltimore,
og jeg var i en sportsbar som het Pickles Pub.
Det var en fyr i baren. Han var 1,90, 100 kilo,
en stor, skallet, hvit fyr.
Og i baren sto en kvinne, og hun tok imot bestillinger.
Han snudde seg mot meg og sa: "Vil du ikke knulle henne?"
Det ble en rar pause. Jeg visste ikke hva jeg skulle svare.
Spurte han faktisk meg?
Testet han meg for å finne ut om jeg var homofil?
Var han troendes til vold?
Følte kvinnen i baren
det du følte i bilen med den fyren den gangen?
Denne fyren var et udyr, men jeg hadde en merkelig sympati for ham.
Så jeg klappet ham på ryggen og sa: "Lykke til."
Og jeg gikk ut av baren.
Jeg skulle ønske dette også kunne forsvinne nå.
Konkurransen. Alt dette.
Jeg vil gjerne ha et sånt utrolig Broadway-sett-bytte nå.
La den gå
Siden dette ikke er et sånt stykke,
kan vi kanskje bare forestille oss at vi er et annet sted.
Kanskje vi kan forestille oss noe annet.
Og dere kan godt være dere selv igjen.
Om dere ikke alt har gjort det, er dette et perfekt tidspunkt.
Dere kan godt være dere selv.
Moren min og tanten min var de
som fortalte politiet om stefaren sin,
for bestemor Betty var for redd til å gjøre det.
Moren min og tanten min ble født
litt lengre ute av penumbraen enn bestemoren min.
De ble født litt over 20 år etter at kvinner fikk stemmerett.
Og moren min hadde en kvinnelig lærer som tok henne til side
og sa til henne at noe annet var mulig
og lærte henne et nytt, fasjonabelt ord: "feminist".
Da stefaren til moren min fant ut at de snakket med politiet,
ble han rasende.
Han tok frem den grunnlovsbeskyttede pistolen sin
og truet med å drepe hele familien sin.
Og bestemor Betty avgjorde endelig,
til tross for at hun hadde arvet den logiske troen
på at livet hennes og barna hennes ikke betød noe for loven.
Til tross for det bestemte hun seg for at hun måtte gjøre noe.
Så hun samlet til slutt alle barna sine og rømte.
Politiet dukket opp for familien min.
Det var en liten by. De var hvite.
De arresterte mammas stefar,
men bestemor Betty var for redd til å vitne mot ham,
så mamma gjorde det også, for å støtte søsteren sin, da hun var 15.
Og så sa bestemor Betty at hun løy.
Hun løy ikke.
Stefaren hennes ble dømt til 30 år i fengsel.
Han sonet to.
Men det at han kom i fengsel i det hele tatt,
er sikkert grunnen til at jeg får være her nå og fortelle disse historiene.
Noen ganger tenker jeg på hvor modig moren og tanten min var som tenåringer,
og det gir meg stor respekt for dem.
Det får meg til å ville gjøre mer, være modigere,
men det får meg også til å tenke på at fremskritt ikke bare går én vei.
Unge har gjort meg så oppspilt i det siste.
Dere er så mye modigere enn jeg husker at jeg var på deres alder.
Dere har mer medfølelse,
og dere har absolutt en mer sofistikert forståelse av kjønn.
Noen ganger føler jeg at dere lyser bakover i mørket,
så jeg kan følge dere inn i fremtiden.
Jeg har slitt hele livet med å tilgi bestemoren min
for å ikke ha beskyttet moren min.
Jeg bare...
Jeg vet ikke hvordan. For det gjorde livet til moren min så vanskelig.
Men det er også forvirrende, for jeg var så glad i bestemoren min.
Alle var glade i henne: moren min
og tantene og onklene mine.
Og den bestemor Betty jeg kjente,
er ikke samme kvinne...
...som ikke beskyttet barna sine.
Bestemoren jeg kjente, var kjempeglad i oss alle.
Hun ga hele livet til barna sine,
barnebarna, oldebarna.
Hun ville gjort alt for oss.
Hun sendte meg sokkedukken helt til Sibir.
Hun ville kastet kroppen sin foran en lastebil for meg.
Så jeg aner ikke hvordan jeg skal skjønne mine to bestemødre.
Men mens jeg laget dette, innså jeg at mange av oss tvinges
til å være to personer.
Noe jeg lærte om av en yngre person, en feminist,
som hjelper meg med å forstå bestemoren min bedre,
er konseptet "skjult motstand".
Skjult motstand er at noen ganger er tilsynelatende passive,
offerlignende, tekkelige atferder
det smarteste valget i en voldelig kultur,
i en kultur og et land
som gjør det tydelig hver dag
at det ikke har noen interesse av å beskytte deg.
I min bestemors tilfelle
er skjult motstand alle de usynlige, modige handlingene til en kvinne
i et voldelig forhold hun ikke kan forlate,
fordi hun ikke tjener like mye som en mann,
politiet kommer kanskje ikke når hun ringer,
eller, alt etter hudfargen hennes,
kanskje de dukker opp, og noe fryktelig skjer.
For hun kan ikke bestemme selv over kroppen sin.
Skjult motstand passer ikke egentlig inn
i våre tradisjonelle fortellinger om heltemot.
Det involverer mange små daglige handlinger.
Det involverer at en kvinne gir mat til barna sine,
jobber 12 timer dagen for dem,
hjelper dem med å få en god utdanning
og gå ut som best i klassen.
Det kan også involvere mindre positive ting, som å bli syk,
kanskje dø av melankoli
og ikke rømme.
For her i landet,
når en kvinne rømmer,
er hennes og barnas liv i mest fare.
Da bestemor Betty døde, fant onkelen min 30 000 dollar under madrassen hennes,
med en lapp om å gi 5000 dollar til hver av barna.
Hun hadde spart pengene i 50 år.
Jeg tok faktisk George IIs Venn med meg
på forretningsreise til LA.
Han elsker vestkysten.
Jeg hadde ham i bagasjen, pakket inn i en lue.
Jeg frøs, så jeg tok ham ut, tok på meg luen,
og pakket ham inn i et teppe, så jeg ikke var en middelaldrende dame
med et kosedyr på fanget. Så var jeg på bagasjeutleveringen
og innså at jeg glemte George IIs Venn på flyet.
Og ja, reaksjonen min var mye større enn det.
Jeg kan ikke beskrive den for dere
annet enn å si at om Meryl Streep og jeg prøvespilte
for "dingoen spiste barnet mitt"-filmen sammen,
ville jeg ha fått rollen.
Jeg hylte. Jeg hulket.
Det var gresk tragedie-gråting.
Jeg løp frem til disken og gråt så det sprutet.
Kvinnen så på meg og sa: "Herregud, går det bra?"
Og jeg sa: "Nei!
"Jeg glemte noe veldig verdifullt på flyet."
Og hun sa: "Hva er det?"
Og jeg sa: "Favorittleken til barnet mitt."
Det blir verre. "Og barnet mitt er veldig sykt."
Nei, det er så fælt.
Men hun skred til verket!
Hun ringte gaten og sa: "Få dukken av flyet!"
Og så fikk hun meg gjennom sikkerhetssjekken, og jeg løp
fortere enn noen gang før.
Jeg løp forbi 14 Starbucks-kafeer.
Jeg kom til gaten.
Jeg så George IIs Venn sitte ved terminalen til en fyr.
Jeg løp bort, og tårene strømmet fortsatt.
Fyren fulgte ikke med på meg, så jeg bare: "Faen heller."
Jeg tok George IIs Venn og løp.
Jeg kollapset på flyplassgulvet og skrek og skrek.
Og jeg aner ikke hva jeg gråt for.
Jeg vet ikke om jeg gråt for bestemor Betty
eller på grunn av kjemisk depresjon
eller bare fordi han er en søt apekatt,
eller kanskje på grunn av mange århundrer av nedarvede traumer,
eller kanskje
det bare er en passende respons på alt akkurat nå.
Moren min...
Moren min sier at når du er besatt,
når du er lammet av raseri og fortvilelse,
må du tenke på en kvinne som løper på stranden med en hund.
Det er mer.
Om du ser på hunden, løper den frem og tilbake,
så det virker som om fremskrittene blir gjort om på konstant.
Men om du ser kvinnen,
ser du at hun beveger seg fremover og fremover,
håper jeg.
Jeg fortalte nylig moren min om aborten, fordi...
Jeg måtte, fordi jeg skulle fortelle dere om den.
Hun var så likegyldig.
Hun sa bare: "Greit."
Jeg sa: "Mamma, hvorfor fikk du hetta på den tiden?"
Hun sa: "Jeg kan slappe av nå, for livet ditt ble bra."
Hun ville vite om jeg var sint på henne.
Jeg sa: "Nei, for livet mitt ble bra."
Jeg tror det var to mødre med meg i den bilen den dagen.
Det er en første mor, som er feminist,
som fikk meg med i konkurransen så jeg kunne gå på college,
som, sammen med søsteren sin,
endte arven med voldelige menn i familien vår ved å vitne.
Og så er det en andre mor,
moren som ble terrorisert som barn...
...moren hvis første minne er at
hun så stefaren min slå bestemoren min og tenkte: "Sånn er livet."
Og sånn er livet.
Moren som arvet mange århundrer av tro på sin egen verdiløshet.
Nei, ikke tro. Ikke bare tro.
Mange århundrer med lover som sa at hun var verdiløs.
Men for meg
var den første moren nok.
Hun lærte meg hvilke rettigheter jeg hadde.
Jeg visste hvilke lover beskyttet meg, og jeg hadde lover som beskyttet meg da.
Jeg trengte ikke at den andre moren var der i det øyeblikket,
for jeg hadde lover.
Det får meg til å tenke
at det kanskje ikke hjelper
å tenke på grunnloven som en smeltedigel
der vi kjemper sammen,
der vi kan stå foran en domstol med ni mennesker
og forhandle om grunnleggende menneskerettigheter,
som er det vi har gjort i 230 år.
For om dette er en kamp, eller i det hele tatt en forhandling,
vil de som alltid har hatt makten her i landet,
alltid dominert, alltid undertrykket, menn...
hvite...
fortsette å dominere og undertrykke.
Kanskje vi kan tenke på grunnloven som den første moren,
en grunnlov som plikter å passe på oss alle aktivt.
Det finnes så mange land
som har slike grunnlover,
moderne grunnlover med positive retter som aktivt retter ulikhet,
som har menneskerettigheter nedfelt i seg fra begynnelsen.
179 grunnlover har kjønnsbeskyttelse skrevet inn i seg.
Vår er ikke én av dem.
Grunnloven vår er veldig gammel.
Men problemet med en ny grunnlov med positive rettigheter
og menneskerettigheter nedfelt fra begynnelsen av,
er at vi fortsatt må stole på dem som tolker dokumentet.
Vi må fortsatt stole på folkene som har makten.
Og unnskyldningen for å ikke ansette kvinner i kriminalomsorgen var
at de må takle tøffe typer,
og kvinner kan ikke det.
Og jeg ble forbløffet.
Jeg sa: "Har du sett advokatene
"som representerer de tøffe typene? De er kvinner."
Folk spør meg av og til: "Når tror du det er nok?
"Når er det nok kvinner i domstolen?"
Og svaret mitt er: "Når det er ni."
Jeg elsket denne konkurransen.
Den fikk meg til å tro på at folk ville lytte til meg.
Og jeg hadde regulering og kviser. Det var fint å bli verdsatt for hjernen min.
Da jeg laget denne, møtte jeg unge kvinner
som er med i slike konkurranser i dag.
Jeg ville høre hva de mente om landet og grunnloven vår.
En av disse smarte, unge kvinnene har sagt ja til å være her i kveld.
Hei. Jeg heter Rosdely Ciprian.
Jeg er en 14-årig debattant fra New York.
Jeg har deltatt i
parlamentsdebatter siden sjette klasse.
Jeg har debattert legalisering av medisinsk marihuana
og hvorvidt USA bør engasjere seg mer i Kina diplomatisk.
Mr. Batey er debattrådgiveren min. Han lærer meg å argumentere for begge sider,
som er grunnen til at Heidi ba meg hit
for å se nøye på et stort spørsmål om grunnloven.
Beskytter den oss, eller er den kilden til problemene våre?
Personlig tror jeg svaret er begge deler. Men for å få en god debatt,
skal vi ta hver vår side.
Før jeg forklarer reglene i en parlamentarisk debatt,
la meg si at grunnloven ikke er en smeltedigel.
I det minste tenker ikke jeg sånn på den.
Hvorfor ikke tenke på grunnloven som et menneske?
Den ble laget av mennesker, så det er jo ikke så fjernt.
Er mennesker perfekte? Nei.
Kan vi oppnå perfeksjon? Nei. Men det betyr ikke at vi ikke er verdifulle.
Vi vokser og endrer oss hele tiden. Lærer.
Motstanderen min nevnte niende tillegg i talen sin,
som var altfor lang, forresten.
Ja, penumbra-metaforen er en interessant måte
å forstå niende tillegg på. Jeg sier ikke noe på det.
Men la meg hjelpe dere med å forstå den på en annen måte.
Jeg har ikke fantasivenner.
Men jeg har funnet på en figur jeg liker å spille, som heter Boxellia.
Boxellia er en eldgammel AI-robot som kan forutse fremtiden.
Hun vet hva du skal neste sommer,
og hvordan livet på jorden blir om 1000 år.
For meg er niende tillegg som Boxellia. Hun har minner om fremtiden vår.
Dessverre vet vi ikke hva den er før vi kommer dit.
-La oss starte debatten. -Greit.
De siste to årene har vi hatt en debatt i parlamentarisk stil sammen.
Denne stilen fantes ikke da jeg gikk på videregående.
Som hun sa, skal vi ha en direktedebatt nå.
Ja. Temaet er: "Skal vi avskaffe USAs grunnlov?"
Noen flotte mennesker deler ut lommegrunnlover,
så dere kan følge med og sjekke arbeidet vårt.
I slike debatter er det vanligvis tre folk på et lag,
men vi tar det én mot én.
Dette er en stil jeg kaller "jernkvinnen".
I debatter bruker vi en form som heter FO-FOOF.
For, opposisjon, for, opposisjon, opposisjon, for.
Men vi har funnet opp en ny stil vi kaller FOFOFO:
for, opposisjon, for, opposisjon, for, opposisjon.
Debattantene har lært meg å være moderator,
og min viktigste jobb er å kaste mynt og krone
og avgjøre hvilken side av debatten debattantene skal ha.
-Rosdely, si fra i lufta. -Mynt.
-Da er du krone, Heidi. -Jeg er krone.
Jeg vil ha opposisjon for å beholde.
Jeg er for å avskaffe.
Dere har 90 sekunder til å forberede dere.
Fra nå av.
Rosdely har fortalt meg at i parlamentariske debatter,
spiller publikumsdeltakelse en stor rolle i utfallet.
Det betyr at om en av debattantene sier noe som treffer deg,
positivt eller negativt, må du lage lyd.
Om Rosdely eller Heidi sier noe du elsker, hva gjør du?
Om de sier noe du hater, hva gjør du?
Og om de oppe hater det, men de nede hater det, hva gjør du?
Dette føles bra. Jeg har tro på dere.
-Klare? -Ja.
Ja.
Kan For komme frem?
-Du har to minutter fra nå av. -God kveld, dommere.
Jeg heter Rosdely Ciprian. Jeg representerer forslaget
om at huset bør avskaffe den amerikanske grunnloven.
Takk. Alle må rekke opp hånden.
Om du er en hvit mann med eiendom, senk hånden.
Med grunnlovens opprinnelige vilkår
er ikke de med hendene oppe borgere.
Hva hadde dere følt om disse hvite mennene
gikk inn på et rom og laget reglene for resten?
Tenkte meg det. Her er et nytt spørsmål.
Hvor mange rike, hvite menn med eiendom
kontrollerer regjeringen vår i dag?
Ikke sant?
Se gjennom grunnloven deres hvor folk som oss hører til.
Jeg er her på...
-Ingen rekvisitter. -Notert!
-Hvem sa det? -Takk. Du lærte meg det.
Gjorde jeg?
Vi går videre. Mitt andre poeng, dommere, er at de døde ikke bør styre de levende.
Thomas Jefferson sa at vi burde skrive en ny grunnlov for alle generasjoner.
Grunnlovsfedrene...
Grunnlovsfedrene har ligget i graven i over 200 år.
De bodde i en verden uten tannbørster, deodorant og toalettpapir.
Benjamin Franklin badet aldri i ferskvann.
Han tok noe som kalles luftbad,
og gikk rundt naken i tro om at luften ville bade ham.
Vår egen George Washington døde
fordi han var forkjølet og behandlet det med årelating.
Hvorfor lytter vi til årelatende Washington og luftbadende Franklin?
Grunnloven er som malakruxen i Harry Potter.
Det er en del av grunnlovsfedrenes sjel
som på et eller annet vis lever og hersker over oss.
La meg forklare.
I Harry Potter er en malacrux en gjenstand der en mørk trollmann
har skjult et fragment av sjelen sin for å bli udødelig.
Det er på tide å ødelegge malacruxen,
så vi endelig kan gå videre fra fortidens synder
og skrive et dokument som faktisk er demokratisk og levende. Takk.
Dommere, jeg er den første opposisjonstaleren
mot forslaget om å avskaffe grunnloven.
Motstanderen siterte nettopp Thomas Jefferson
og sa at de døde ikke bør styre de levende.
Men Thomas Jefferson er død selv, så hvorfor hører hun på ham?
Hun vil også lage en ny grunnlov,
men hvem får lage den nye, perfekte, utopiske grunnloven?
Skal de som rakk opp hånden få lage den? Tror ikke det.
Denne nye grunnloven vil lages av politikere,
og siden Kongressen består hovedsakelig av hvite, gamle menn,
hvorfor tror hun at de vil skrive en bedre grunnlov?
Til slutt, dommere: Jeg vet ikke hva Harry Potter-greia er,
så jeg diskuterer ikke det.
Dommere, vi har den eldste
aktive, levende grunnloven i verden.
Motstanderen min, som er veldig ung,
vil at dere skal tro at dette ikke er bra.
Men grunnen til at grunnloven vår har vart så lenge,
er at den inneholder verktøy til å rette seg selv,
og den inneholder også verktøy vi trenger for å befri oss fra tyranni.
Og vi trenger disse reglene nå!
Det kan ikke benektes at USA er mer likestilt, mer demokratisk
enn for 230 år siden. Faktisk
er det på grunn av denne grunnloven, ikke til tross for den,
at hun og jeg kan stå her i dag
og insistere på en bedre fremtid for landet vårt.
Avskaffelse, du har ett minutt å svare på.
Motstanderens svar om at Thomas Jefferson er død,
så hvorfor skal vi høre på ham, skjønner jeg. Hun får den.
Jeg vedgår at jeg ikke har en plan for hvem som skal lage dokumentet,
men jeg vet at det ikke skal lages kun av hvite menn.
Og tydeligvis er ikke motstanderen min, som er mye eldre,
klar over nylige endringer i myndighetene våre.
Kongressen er mer mangfoldig enn noensinne.
Ja. Og jeg har tro på at folk som meg
skal være involvert i å omforme,
uansett om disse mennene liker det eller ikke.
Tilleggene skal rette feilene i historien vår.
La oss se på 13. tillegg.
Det avskaffet slaveri, men gjenskapte det som en fengselsindustri
som er den nye systemiske formen for undertrykkelse.
Det ser jeg på som en illusjon om fremgang.
Hvordan kan vi forvente å gjøre fremskritt når valgmannskollegiet er bare kaos,
to av våre tre siste presidenter ikke vant med flertall,
forskjellige grener av regjeringen misbruker makten sin,
stemmeundertrykkelse florerer...
Og ni mennesker har uforholdsmessig mye makt over menneskerettighetene våre,
og rettene til mørkhudede, kvinner, LHBT-miljøet
og innvandrere krenkes hver dag. Takk.
Du har 30 sekunder til kryssforhør.
Dokumentet vårt ble designet for å gjøre endringene du vil gjøre,
så hvorfor vil du risikere hele demokratiet vårt
i stedet for å vedta et tillegg?
Vi har ikke vedtatt et tillegg mens jeg har levd.
Vi har prøvd å vedta likestillingstillegget i 100 år.
-Hvorfor tror du vi kan vedta det nå? -Greit nok.
Vi er én delstat unna ratifisering. Vil du gi opp nå?
Vi gir ikke opp om vi uansett kommer til å mislykkes.
La meg spørre om dette. Vi gir deg den nye grunnloven...
Greit.
...hva skal hindre private lobbyorganisasjoner,
bedrifter, som for eksempel NRA,
i å påvirke det nye dokumentet med pengene sine?
Derfor trenger vi en ny grunnlov som kan hindre disse selskapene
i å bruke pengene sine til å påvirke lovene våre.
Greit, men hvordan skal du få til det?
-Ved å lage en ny grunnlov. -Tiden er ute!
-Du har ett minutt til å svare. -Dommere.
Jeg er enig i at noen av fremskrittene
vi har gjort her i landet, er en illusjon.
Men om vi forkaster grunnloven,
forkaster vi alle fremskritt folk har kjempet og dødd for å oppnå.
Om vi kvitter oss med grunnloven, hadde dette skjedd.
Homofilt ekteskap hadde vært ulovlig i 14 stater.
Abort hadde vært ulovlig i 30 delstater.
Segregering hadde teknisk sett vært lovlig i 32 delstater.
Dommere, det eneste som beskytter de fleste av oss nå,
er faktisk grunnloven.
Og det eneste som samler oss i en veldig splittet tid,
er en felles tro på dette dokumentet.
Ja, du og jeg tolker det kanskje forskjellig,
men uten det risikerer vi fullstendig kollaps.
Dommere, Abraham Lincoln sa:
"Vi bør ikke forkaste grunnloven,
"men forkaste mennene som misbruker den." Takk!
Du har 30 sekunder til kryssforhør.
Er du enig i at Høyesterett kan ta tilbake
de fleste rettene du nevnte om vi beholder grunnloven?
-Ja, jeg er helt enig. -Greit.
Derfor tror jeg vi må gjøre...
Derfor tror jeg ikke at rettighetene våre
kan overlates til innfallene til en partisk domstol.
Det er derfor vi må vedta tillegg,
selv om de ikke alltid fungerer og det tar tid.
Hvor lang tid vil det ta?
Hvor lenge tar det å få et klimaendringstillegg?
I slikt tempo blir vi utryddet.
Ja, men jeg tror ikke det tar lenger å skrive tillegget
-enn en helt ny grunnlov. -Greit.
Av de 4500 ordene i 27 grunnlovstillegg,
-nevnes ordet "kvinne" en eneste gang? -Tiden er ute!
Nei, men...
Hver side får ett minutt til å konkludere. Avskaffe er først.
Som ung jente i det moderne USA
tenkte jeg aldri på grunnloven.
Jeg hadde andre ting å tenke på:
venner, konspirasjonsteorier, mat og Netflix.
Jeg innser nå at skadene grunnloven volder veier tyngre enn dens goder,
og derfor må vi kvitte oss med den.
Grunnloven var et radikalt, opprørsk og visjonært dokument,
laget av lidenskapelige mennesker som James Madison og guvernør Morris,
som prøvde å se for seg et nytt... Google ham.
Som prøvde å se for seg en ny begynnelse
og et rammeverk for å skape endring.
Men i dag brukes den av en liten del av befolkningen
som en konservativ makt for å hindre endring.
Jo mer tid som går, jo mindre sier den om hvem vi er nå.
Dokumentet er gammelt og giktisk.
Jeg er blant denne generasjonens grunnlovsdøtre
som sier hva jeg vil ha resten av livet mitt.
Jeg vil ha et dokument med tiltak mot klimaendringer,
som mener helseomsorg er en menneskerett, beskytter likestilling
og sier at utdanning er en grunnsøyle i samfunnet vårt.
Så slutt dere til meg mens vi lager et nytt dokument som beskytter alle.
Takk.
Sannheten er at jeg er helt enig med motstanderen min.
Jeg mener at å ha en nøytral grunnlov,
med negative rettigheter,
betyr at vi har en grunnlov som bare viderefører status quo.
Det betyr at den viderefører hvitt herredømme,
kvinnehat og vold.
Jeg skulle ønske vi kunne kvitte oss med den
og lage en helt ny grunnlov akkurat som den hun beskriver.
Jeg tror bare ikke at det er mulig
uten å sette landets mest sårbare i fare.
Jeg tror heller ikke at demokrati er noe som bare skjer med oss
fordi vi forandret et papir.
Demokrati er noe vi må gjøre,
som vi må kjempe for,
som vi må håndheve hver dag.
Dommere, den store borgerrettighetsaktivisten Diane Nash sa:
"Frihet er, per definisjon, folk som innser at de er sine egne ledere."
Så la oss vedta et klimaendringstillegg.
La oss vedta likestillingstillegget.
Eller vet dere hva?
Enda bedre: La oss stille til kongressvalg selv!
Rosdely Ciprian, jeg står klar til å banke på dører for deg!
Snakker etter munnen!
Ja. Jeg snakker dem etter munnen, men jeg mener det også. Takk.
Tusen takk.
Så...
Det er på tide å velge dommer.
Rosdely skal velge dommeren.
Skal vi se.
Jeg ser folk som ser vekk, og det er slik demokratiet dør.
Vil du være dommeren vår?
-Jeg? -Ja.
Gjerne.
Hva heter du?
Jeg... Jeg heter Maddy.
Hvor er du fra?
Jeg er fra Berkeley i California, men jeg bor i New York nå.
Flott. Maddy, kan du reise deg?
Kan du gå opp foran scenen?
Ja vel.
Greit.
Maddy, som du vet, har du en viktig beslutning å ta
om å beholde eller avskaffe USAs grunnlov.
Ta beslutningen i stillhet. Ikke si noe.
Når du vet det, åpne den riktige konvolutten
og les innholdet høyt for folket. Da er det juridisk riktig.
Vi står her borte, så vi ser ikke hva du velger.
Greit.
Jeg, Madeline, på vegne av publikummet på Hva grunnloven betyr for meg,
stemmer herved for å avskaffe grunnloven.
Herlig.
Nei. Tusen takk.
Siden dere stemte for å avskaffe,
kan dere vel beholde lommegrunnlovene,
så dere har noe å lese i bunkerne.
Vi har kommet til slutten av kvelden,
men Rosdely og jeg...
Før vi går hjem, vil vi stille hverandre et par spørsmål
og bli bedre kjent med hverandre,
og disse spørsmålene er fra gårskveldens publikum.
Dere må gjerne legge igjen deres på vei ut.
-Terri? -Ja.
-Kan du dempe lysene? -Ja.
Greit.
Rosdely, hvilken lukt minner deg mest om hjemme?
Hjemme?
På grunn av min dominikanske kultur, sikkert
mangú, salami, stekte egg,
altså knuste kokebananer, stekt pølse
og en drink av appelsinjuice blandet med melk.
Det minner meg om hjemme.
-Jeg vil spise alt det nå. -Jeg også.
Hva er den verste motetrenden fra barndommen din?
Herregud.
Det var så mange.
Stor permanent, tupere luggen
og hadde en stor permanenthjelm.
Dette er det siste spørsmålet ditt. Er du klar?
Ja.
Rosdely, hvordan tror du livet ditt er om 20 år?
Da er jeg 34.
Jeg vil ha skrevet en New York Times-bestselger.
Og så vil jeg ha en signaturstil.
Som Doc Martens, finbukser og en T-skjorte.
Og håret mitt skal bare følge strømmen.
Det er det jeg ser for meg.
Hva grunnloven betyr for meg
spilte 183 forestillinger på Broadway.
På slutten av hver av dem
ble publikum bedt om å bestemme om
USAs grunnlov skulle avvikles eller beholdes.
Femtisju publikum stemte for å avvikle.
Det var tre uavgjort. 123 stemte for å beholde.
En av disse smarte kvinnene har sagt ja til å være her i kveld.
Hei, jeg heter Rosdely Ciprian.
Jeg heter Thursday Williams.
Jeg gikk nylig ut av William Cullen Bryant videregående
og var med i Legal Outreach Program, der jeg praktiserer grunnlovsdebattering.
-Krone. -Mynt.
-Krone.
Jeg tar for avskaffelse.
Opposisjon, beholde.
Beholde.
Alle sammen, for avskaffelse.
"Dette huset burde avskaffe den amerikanske grunnloven."
Forslaget sier at hun skal lage en helt ny grunnlov.
La meg spørre:
Vil dere la meg gå inn i et annet rom og bestemme alle reglene for dere?
Nei. La oss være ærlige.
Hvor mange rike, hvite menn med eiendom
kontrollerer fortsatt myndighetene i dag?
Ja, ikke sant?
Vi visker ikke ut historiens synder ved å forkaste et papirark,
spesielt ikke når papirarket
belyser våre egne blindsoner.
Tiden er ute.
"Bare et blikk på dagens overskrifter
"burde si deg at dette øyeblikket er annerledes.
"Konsekvensene av at vi sitter på sidelinjen, er mer alvorlige."
Når det er sagt, om du vil forandre landet,
må du våkne, involvere deg,
stemme, legge press på lokale representanter.
Demonstrer.
Nei, faktisk. La oss gjøre det selv.
La oss stille til lokalvalg.
La oss stille til elevrådsvalg.
La oss være endringen vi bestemmer.
La oss begynne med vår personlige grunnlov og bygge oss en vei ut.
Takk.
DEBATT-STATISTIKK BEHOLDE - AVSKAFFE -UAVGJORT
Tekst: Heidi Rabbevåg
Kreativ leder Gry Impelluso