Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jag gjorde den här showen för tio år sen,
för en publik på 20 personer, mestadels vänner.
Jag har framfört den vid presidentval,
hearings i Högsta domstolen, marscher och demonstrationer.
Varje gång jag går ut på scen, har världen förändrats.
-Hej då. -Ja.
Jag vet aldrig riktigt vad som ska hända.
Vad konstitutionen betyder för mig
Tack alla för att ni är här ikväll.
Jag heter Heidi. Välkomna.
När jag var 15 år reste jag runt i landet
och talade om USA:s konstitution
för prispengar.
Det här var min mamma debattcoachens projekt
så jag kunde betala college.
Jag reste till storstäder som Denver, Fresno.
Jag vann en massa pengar
som jag kunde spara till senare.
Jag betalade för hela collegeutbildningen på det här sättet.
Tack. Tack så mycket.
Det var 30 år sen, och en kommunal skola, men tack.
För några år sen tänkte jag på konstitutionen
av olika skäl.
Jag tänkte att det vore intressant att titta på
vad mitt 15-åriga jag älskade med det här dokumentet.
För det gjorde jag. Jag var fanatiker.
Jag ringde mamma och bad henne skicka talet.
Hon hade slängt det.
Vilket är konstigt, för hon sparar på allt.
När jag var 12 år klippte jag mig kort som Annie Lennox,
och mamma har fortfarande påsen med hår.
Men av nån anledning hade hon slängt mitt prisvinnande tal.
Så det jag gjorde var...
...att återuppliva talet,
och tävlingen,
baserat på vad jag minns om mig själv vid 15.
Här är några saker jag minns.
Förutom att jag var väldigt killgalen hela tiden...
...så var jag besatt av häxor, och Salems häxprocesser,
teater, här är jag nu, och...
Tack. Tack så mycket.
Och, viktigast av allt, Patrick Swayze.
Det här är American Legion Hall i Wenatchee i Washington.
Jag kommer härifrån, äpplets världshuvudstad.
Det är en liten stad, som är aningen konservativ.
Det här är inte en exakt representation av hallen.
Min vän Rachel hjälpte mig att återskapa den från mina drömmar.
Det är lite som de där brottsoffersteckningarna.
Jag glömde även en dörr.
Åh, den här.
Det här är själva boken jag använde för den här tävlingen.
Your Rugged Constitution. Den är fantastisk.
Den har söta små teckningar som förklarar tilläggen.
Den rekommenderas av Herbert Hoover.
Jag såg faktiskt nyligen att den här kopian publicerades 1956,
vilket betyder att den inte har alla tillägg,
men det hindrade mig aldrig från att vinna.
Jag förlorade faktiskt inte så ofta
för jag var riktigt jävla bra på den här tävlingen.
Min hårdaste konkurrent var den här geniala tjejen,
Becky Dobbins, som varje år höll ett tal
om hur konstitutionen var ett "lapptäcke".
Men det hon var så bra på...
För att vinna tävlingen måste man ha en personlig koppling
mellan sitt eget liv och dokumentet, och det var Becky bra på.
Hon berättade otroliga historier om sin pionjärmormor, som,
jag vet inte, åt människor längs järnvägsspåret.
Det här var så mycket svårare för mig.
Jag var en känslomässigt reserverad tonåring,
som inte ville prata om min mormor.
Jag höll de här talen i salar
fyllda med äldre, mestadels vita män.
Hej. Hej!
Ni är så många.
Jag minns att de alltid rökte cigarrer,
men det är nog inte sant. Jag skulle vilja att ni hjälpte mig
och blev de här männen.
Så ni är alla män nu, tack.
Tack.
Okej, jag börjar nu.
Jag ska bli 15 år,
men jag tänker inte göra nåt konstigt för att bli det.
Så här är jag. Jag är 15 år.
-God morgon. -God morgon.
Välkomna till den regionala finalen av vältalighetstävlingen
här på LCW Legion Post 10 i Wenatchee i Washington.
Tävlingens syfte är att skapa en djupare förståelse
för USA:s konstitution bland high school-elever,
och hjälpa dem till college.
Här är reglerna! Tävlingen är i två delar.
I del ett får de tävlande sju minuter
att framföra ett förberett tal
som visar hans eller hennes förståelse av konstitutionen
och göra en personlig koppling
mellan sina egna liv och detta fantastiska dokument.
I del två
får de tävlande dra ett tillägg ur den här burken.
De kommer inte ha tid att förbereda ett tal.
De måste improvisera ett tal om tillägget.
Den här delen av tävlingen är tuff.
Jag tänker inte göra det lättare för ungarna.
Vi vill visa dem hur det skulle vara
när de argumenterar inför Högsta domstolen en dag.
Dagens tävlande är...
Becky Lee Dobbins, från Lawrence i Kansas,
som ger oss "Konstitutionen är ett lapptäcke".
Och Heidi Schreck från Wenatchee i Washington,
"Förtrollningar: Konstitutionens smältdegel".
Ge ungdomarna en applåd innan det börjar. Låt höra.
Okej, så ja.
Heidi Schreck.
Var vänlig och kliv fram.
Din tid börjar...
-Nu. -Konstitutionen är ett levande dokument.
Det är det som gör det så vackert.
Det är ett levande, varmblodigt, ångande dokument.
Det är inte ett lapptäcke.
Det är varmt och svettigt.
Det är en smältdegel.
Vet ni vad en smältdegel är?
Det är en kittel med många ingredienser
och sen kokar man ihop dem tills de förvandlas till nåt annat.
Nåt som ibland är magiskt.
Så ni förstår, vår konstitution är som en häxkittel.
Självklart...
Ni vet så mycket mer om konstitutionen än vad jag gör
eftersom ni alla har kämpat i krig. Tack.
Tack för att ni kämpade för vårt land,
och för att ni ger mig stipendiepengar.
När jag ser på er
påminns jag om en fantasi jag brukade ha som liten flicka,
om att bli attackerad av en våldtäktsman eller mördare.
En våldtäktsman eller mördare som är man.
Som ni alla.
I min fantasi
kan jag övertala gärningsmannen att inte mörda mig,
för jag kan få dig att se att jag, precis som du, är människa.
Du säger: "Jag ska mörda dig."
Jag säger: "Nej, fundera på det här.
Precis som du är jag en människa."
Och då ser du mig för första gången som människa.
Du säger: "Herregud, du har rätt! Du är en människa!"
Och så börjar du gråta och jag förlåter dig.
Och en regnbåge dyker upp,
och vi klättrar upp på den tillsammans.
Vid det laget har mina vänner från skolan samlats på gatan,
och de är avundsjuka för att jag går på regnbågen.
"Varför är hon så speciell?"
"Måste inte hon vara i skolan?"
Jag säger: "Jag tar denna stackare till himlen.
Ha så kul på gymnastiken."
Hur relaterar det här till konstitutionens smältdegel?
Jo, en smältdegel är en kokande kruka,
det är en definition, men smältdegeln är också ett allvarligt test.
Ett test på tålamod eller tro.
Ett allvarligt test som det du och jag gick igenom
när du ville mörda mig.
Precis som vår situation,
kan man tänka på konstitutionen som en kokande kruka
där vi kastas ner i en fräsande och ångande konflikt
för att ta reda på vad vi verkligen tror på.
Därför är det ett så radikalt dokument.
För 202 år sen samlades en grupp trollkarlar
en stekhet sommardag i Philadelphia
och de ville döda varandra, men istället...
...satte de sig ner tillsammans
och utförde en kollektiv handling av etisk visualisering.
Eller som jag kallar det, "en trollformel".
Gjorde de allt rätt? Nej.
Nej, det gjorde de inte.
Men det är vad tillägg är till för, eller hur?
Och för att avsluta skulle jag vilja berätta
om det mest magiska och mystiska tillägget av dem alla.
Nionde tillägget.
Nionde tillägget säger:
"Uppräkningen i konstitutionen, av vissa rättigheter,
skall inte tolkas som en förvägran
av andra rättigheter som getts folket"
Vet ni vad det betyder?
Det betyder att bara för att en viss rättighet inte finns med i konstitutionen,
så betyder det inte att man inte har den.
Faktum är att det fanns inget sätt för författarna
att få med varenda rättighet vi har.
Rätten att borsta tänderna, självklart,
men hur långt dokument vill vi ha?
Här är ett annat exempel. När jag var liten
hade jag en låtsasvän som hette Reba McEntire.
Hon var inte släkt med sångaren.
Bara för att vår konstitution inte tillkännager
låtsasvänner som en av mina rättigheter,
betyder inte det att jag kan fängslas för att Reba McEntire är min vän.
Är inte det fantastiskt? Fundera på det.
Vår konstitution berättar inte om alla rättigheter man har
eftersom den inte vet.
William O. Douglas, domare i Högsta domstolen,
när han talade om nionde tillägget
använde han ordet "penumbra".
Vad är en penumbra?
Nåväl, mina herrar...
Här står jag i ljuset,
och där sitter ni i mörkret,
och utrymmet mellan oss, utrymmet här med partiell belysning,
det här skuggiga utrymmet,
det är en penumbra.
Folk skrattade åt Douglas på grund av det, men jag gillar det.
Det är ett bra sätt att tänka på konstitutionen,
och kanske också på våra liv.
Jag menar, här är vi,
fast mellan det vi kan se och det vi inte kan se.
Vi är fångade i en penumbra.
TVÅ MINUTER
När jag var liten trodde jag att jag var en bortbyting.
Det tror jag fortfarande,
men jag ska fortsätta agera som en människa
tills min riktiga familj kommer och hämtar mig.
Jag ska sitta på stranden vid Spirit Lake i skuggan av Mount St. Helens
och vänta på att min riktiga familj, de simmande älvorna,
ska ta tag i mina ben och dra ner mig under vattnet.
Och vi simmar så djupt ner man kan komma,
och just när jag tror att jag ska drunkna,
så dyker vi upp i en annan sjö på andra sidan jordklotet.
När jag går upp på stranden i det nya landet,
så förstår jag äntligen vem jag faktiskt är.
Det är därför jag älskar nionde tillägget så mycket.
För det bekräftar att de vi är nu
kanske inte är de vi kommer att bli.
Det lämnar ett litet utrymme. för det framtida jaget.
TIO SEKUNDER
Vi får hoppas att vi inte drunknar när vi räknar ut vad det är!
Tack. Tack så mycket. Tack, sir.
Tack.
Inga applåder, tack!
Nu till improvisationsdelen i vår tävling.
Miss Schreck, ta ett tillägg ur burken.
Jag älskade den här delen.
Adrenalinet, att försöka komma ihåg alla fakta om ett tillägg.
Pappa coachade mig, och det var trevligt för jag var 15,
så vi hade det riktigt jobbigt.
Och att prata om konstitutionen var ett sätt för oss
att låtsas att jag inte utvecklades.
Fjortonde tillägget: artikel 1.
Fjortonde tillägget är stort.
Det innehåller fyra artiklar som har förändrat livet
för alla i det här rummet.
Eftersom fjortonde tillägget är så svårt,
behöver den tävlande bara gå igenom artikel 1.
-Redo? -Fjortonde tillägget: artikel 1.
"Alla personer som är födda eller naturaliserade i USA
och lyder under dess jurisdiktion, är medborgare i USA
och i den delstat där de bor.
Ingen delstat får skapa eller genomdriva en lag som inskränker privilegierna
eller medborgarnas immunitet i USA,
inte heller får en delstat beröva en person livet,
friheten eller egendom, utan vederbörlig rättsprocess,
ej heller neka en person inom dess jurisdiktion
-lika skydd av lagen." -Bra gjort.
Hon får en minut på sig till en översikt
och två minuter för att gå igenom de fyra paragraferna
i fjortonde tillägget: artikel 1.
Kom ihåg, gör det så personligt som möjligt.
Berätta för oss hur tillägget har påverkat ditt liv.
Din tid börjar nu.
Det fjortonde tillägget är som ett gigantiskt, överladdat kraftfält
som skyddar alla era rättigheter.
Det kommer efter trettonde tillägget som avskaffade slaveriet,
det skamligaste kapitlet i vår historia.
Lincoln visste att det inte räckte med att avskaffa slaveriet,
så han lät John Bingham skriva tillägg fjorton och femton.
Tilläggen för rekonstruktion.
Tilläggen gjorde de befriade slavarna till medborgare
och gav dem lika skydd inför lagen och skyddade deras rösträtt.
Det fjortonde tillägget var en stor kraft för medborgarrättsrörelsen.
Det underlättade avsegregeringen i skolor, på bussar och sjukhus,
även om det skulle ta över 100 år, och låt oss vara tydliga,
nån var tvungen att aktivera kraftfältet.
Det krävde ett heroiskt arbete av ledare
som Dorothy Height, Bayard Rustin, Martin Luther King Jr.,
för att ge liv åt det fjortonde tillägget.
Jag vill påpeka att fjortonde tillägget endast gav män lika rättigheter.
Svarta kvinnor fick inga rättigheter. Inga kvinnor.
Urbefolkningens rättigheter togs aldrig ens upp.
Till och med Lincoln var fångad i en penumbra här.
Det här är första gången som ordet "man"
uttryckligen står skrivet i konstitutionen.
Medan det tidigare fanns utrymme för tolkning
om huruvida kvinnor fick rösta, så var det nu tydligt. Vi fick inte det.
Lincoln bad oss vänta lite till för att få rösta.
Bara 54 år till.
Valet beskrivs i artikel 2. Håll dig till artikel 1.
Just det, förlåt. Underbart.
Pappa säger att det här är vad vi kallar för demokratins utvisningsbås.
Ibland måste man vänta på saker.
Ibland är det bättre att fixa en dålig sak
än att försöka fixa två, och misslyckas.
Paragraf 1: "Personer födda på amerikansk mark,
och som lyder under dess jurisdiktion, är medborgare i USA."
Din tid börjar nu.
Paragraf 1 stjälpte det mest avskyvärda beslutet i Högsta domstolens historia,
Dred Scott mot Sandford.
Dred Scott var slav som åtalades för sin frihet 1857
efter att ha levt som en fri man med sin fru och döttrar i Illinois.
Vår Högsta domstol fastslog inte bara
att Dred Scott måste återgå till att vara slav,
de fastslog också, i ett 7-2-beslut,
att ingen av afrikansk härkomst nånsin kan bli amerikansk medborgare.
Fyra av domstolens ledamöter ägde själva slavar.
Även om han förlorade, så banade Dred Scotts modiga handlande
vägen för slaveriets avskaffande,
och ledde till att Lincoln skrev under
och skrev in rättigheten i det fjortonde tillägget
för alla som är födda på amerikansk mark
att få bli medborgare, förutom urbefolkningen.
En annan knepig sak i den här paragrafen är
att det inte står hur invandrare kan bli medborgare.
Det är upp till lagstiftarna
att bestämma vem som är en bra eller dålig invandrare.
År 1882, till exempel, beslöt vår regering att
kinesiska invandrare var farliga och stal jobb.
De klubbade igenom Uteslutningslagen,
som gjorde invandring från Kina olagligt fram till 1943.
TRETTIO SEKUNDER
Som en personlig koppling,
så ansågs min gammelmormors mor Theresa vara en bra invandrare.
Hon kom till delstaten Washington från Gengenbach i Tyskland, år 1879
för att min gammelmormors far beställde henne från en katalog.
Orsaken till att hon ansågs vara en bra invandrare
var att förhållandet mellan män och kvinnor i Washington
vid den här tiden var 9 mot 1.
TIO SEKUNDER
Jag vet inte om hon ville komma till Amerika,
men jag vet att hon dog 36 år gammal på ett mentalsjukhus,
så hon kunde aldrig bli medborgare.
-Tack. -Paragraf 2.
"Ingen delstat får skapa eller genomdriva en lag som inskränker privilegierna
eller medborgarnas immunitet i USA."
Din tid börjar nu.
Paragraf 2 säkerställer att ni, som amerikaner,
är fria att resa från delstat till delstat,
får köpa en fastighet i alla delstater,
och fria att söka lyckan i alla delstater.
Här är en fascinerande historia om inrikesresor.
Bristen på kvinnor under min gammelmormors mors tid
ansågs vara ett så stort problem i delstaten Washington
att en man vid namn Asa Mercer, år 1865,
kom på ett sätt att leverera 500 kvinnor till Seattle.
Han åkte till Lowell i Massachusetts,
och sa åt kvinnorna där,
som hade arbetat i fabriker sen de var sju,
att Seattle var ett kvinnornas paradis.
Där kunde de leva ett fritt och oberoende liv
och bli lärare, författare, modister.
Sen åkte han tillbaka till Seattle och sa till männen
att om de gav honom 300 dollar, så kunde de få en fru.
Även med pengarna från männen hade Mercer inte råd med en båt,
så han skrev till Lincoln.
Han bad om ett fartyg för transporten av kvinnorna.
Lincoln svarade inte. Det var 1865, han var upptagen.
Mercer hoppade på ett tåg,
och reste till D.C. för att prata med Lincoln,
bara för att upptäcka att huvudstaden var klädd i svart
eftersom Lincoln just hade blivit mördad.
Man skulle kunna tro att det här stoppade Mercers plan, men nej.
Istället gick han till Ulysses S. Grant,
och sa att han hade pratat med Lincoln...
För ett tag sen...
Och att Lincoln lovat honom en båt till kvinnorna.
Och han beklagade ju Lincoln, men en båt?
Grant sa: "Ta den."
Efter några dar,
började fartygets besättning sprida rykten om
att Seattle inte var kvinnornas paradis.
Männen där var skogsarbetare, fyllon. De slog sina fruar.
Så, när fartyget nådde Chile, krävde 15 kvinnor att få kliva av.
Mercer sa att de kunde gå iland nästa morgon.
Mitt i natten drog han upp ankaret och kidnappade dem.
TIO SEKUNDER
Min gammelmormors mor Theresa köptes för 75 dollar
när min gammelmorfars far beställde henne ur Matrimonial Times.
-Vänta lite. -Paragraf 3.
Ända sen jag började med det här,
har jag undrat över min gammelmormors mor Theresa.
Hon dog av melankoli. Det var den officiella diagnosen.
"Melankoli. Ålder 36. Western State mentalsjukhus."
Jag växte också upp i tron att alla kvinnor i min familj,
på mammas sida, ärvt depression
från Theresa och hennes melankoli.
Vi tar alla olika sorters medicin för det.
De fungerar!
Dessutom gråter vi på samma sätt.
Det är ett väldigt högt, melodramatiskt sätt att gråta
som jag kallar "gråt som i en grekisk tragedi".
Det är där man, oavsett vad som hänt, ylar och tjuter
som om du just dödat dina egna barn för att din man förrådde dig,
och det låter ungefär så här...
Jag har förlorat många killar på det sättet.
En av mina pojkvänner...
Han som stannade, den jag gifte mig med,
förklarade för mig att gråten kändes aggressiv,
att det kändes som om jag grät rakt på honom.
Hursomhelst, sen jag började med det här, har jag undrat över diagnosen.
Det finns inget nedskrivet om Theresas liv,
men det måste ha varit svårt,
för det var det för andra kvinnor.
Här är några rubriker jag hittade i Cowlitz County Newspaper.
Hennes lokaltidning.
De här rubrikerna hände under en vecka.
"Man i Napavine skjuter fru i ryggen."
"Make sparkar hustrus ansikte med spikförsedda kängor."
"Svartsjuk make band kvinna i sängen i tre dagar."
Och den här: "B. Phelps sprang in i dotterns lägenhet
och fann sin svärson i full färd med att skjuta dottern."
"Ut härifrån", sa han. "Allt här tillhör mig."
Paragraf 3: "Inte heller ska en delstat beröva en person
livet, friheten eller egendomar utan vederbörlig rättsprocess."
Din tid börjar nu.
Paragraf 3...
...är en av de mest mirakulösa i hela vår konstitution.
Vi stal den från Magna Carta.
Den säkerställer att regeringen inte kan låsa in dig,
ta dina grejer, eller döda dig utan en bra anledning.
Den är också kärnan i Högsta domstolens beslut från 1973,
Roe mot Wade, ett fall som handlar om penumbror.
Med hjälp av domare William O. Douglas
vackra penumbrametafor,
använde domare Blackmun det nionde tillägget
för att sätta ljuset på de andra
och han fann, i konstitutionens skuggor, rätten till privatliv,
som han menade gav en kvinna rätten att besluta
vad hon får göra med sin egen kropp.
Det han hävdade var att en läkare och hans patient har rätt
att bestämma vad läkaren får göra med hennes kropp.
Det här var ett speciellt ögonblick för nionde och fjortonde tilläggen.
De slogs ihop
på ett slags "aktivera tvillingkrafterna"-sätt,
för att skydda en kvinnas rätt att välja.
Ni kan självklart, mina herrar,
betrakta det som en ohelig allians.
Min uppfattning, som jag måste få delge er,
även om det äventyrar mina stipendiepengar,
är att jag stöder en kvinnas rätt att välja.
-Tack, sir. -Okej.
-Jag skulle också vilja säga
att det är ett val jag personligen aldrig skulle göra.
Jag sa det. Jag sa det faktiskt i tävlingen.
Och sex år senare blev jag gravid, så det var förvirrande.
Jag visste inte vad jag skulle göra. Jag var 21.
Jag hade gått ut college.
Jag var tillbaka i Wenatchee hos mina föräldrar.
Jag hjälpte pappa att måla hus
för jag sparade pengar för att åka till Sibirien
och undervisa i engelska för en miljon rubel i månaden.
Jag tog ett graviditetstest.
Mensen var några dar sen och jag bad
att det skulle vara falskt alarm.
Jag kunde inte gå till Planned Parenthood för mammas vän jobbade där,
och inte till ett apotek,
ifall nån såg mig och sa till mina föräldrar.
Jag hittade en annons.
Det stod: "Gratis graviditetstest. Snabbt. Konfidentiellt."
Jag hittade den anonyma byggnaden.
Jag smög in bakvägen och det första jag såg
var att väggarna var täckta med bilder av foster.
Det var en stor affisch med: "Adoption är ett vackert val,"
och en skylt med: "Födslorätt."
Jag fick panik. Jag ville springa ut bakvägen,
men om ni inte redan har förstått,
så uppfostrades jag till att vara psykotiskt artig.
Så när Marcy, receptionisten, sa: "Vi är så glada att du är här,"
log jag och sa: "Jag med."
Och sen fortsatte hon och jag med...
Ett slags trevlighetstävling.
Hon tog min hand och sa: "Heidi, om du är gravid,
"är det goda eller dåliga nyheter?" Och jag började gråta, högt,
för jag ville inte svika Marcy,
och sa: "Bra! Riktigt goda nyheter!"
Hon sa "bra", fast hon nog visste att jag ljög,
sen kramade hon mig.
Hon kramade mig, och jag snyftade mot hennes axel...
Hon luktade så gott.
Precis som min mormor Betty, som...
Som parfymen White Shoulders som stått i solen för länge.
Ni kanske minns att min stad var konservativ.
Det var en abortfri zon.
Man måste köra tre timmar västerut till Seattle,
fem timmar österut till Spokane för att få abort.
Jag ville åka åtta timmar söderut till Eugene i Oregon.
Det fanns en klinik där som hette:
"Feministiska kvinnors hälsokollektiv," den drevs av lesbiska,
och är helt klart den säkraste platsen på planeten för att få abort.
Och det var vad jag ville. Jag ville ha abort.
Jag visste att det var min rätt, att det var lagligt.
Det hade varit lagligt länge i det här landet.
Jag hade gått på college,
och jag visste att abort blev ett brott i slutet av 1800-talet,
precis innan regeringen började tvångssterilisera färgade kvinnor
och kvinnor i urbefolkningen, och jag visste
att när abort blev olagligt,
så blev det inte ovanligt, utan bara dödligt.
Jag visste att Gloria Steinem hade gjort abort,
och Billie Jean King och Susan Sontag.
Jag visste att Penny från Dirty Dancing hade gjort abort.
Jag visste att när Jennifer Grey bad sin pappa, Jerry Orbach,
att rädda Pennys liv efter att den olagliga aborten nästan dödat henne,
så begärde hon mycket av sin far, det här var 1960-talet,
och Jerry Orbach kunde ha gripits för det här.
Och det var så här som vi förstod
att Jerry Orbach var en god man,
och att Jennifer Grey och Patrick Swayzes kärlek var äkta.
Det tänkte jag på medan Marcy och jag kramades.
Jag sa inget av det till henne. Jag sa ingenting.
Hon gav mig mitt positiva graviditetstest.
Jag sa: "Tack."
Hon följde mig när jag gick mot dörren.
Jag fick broschyr som förklarade att om jag gjorde abort
skulle jag nog bli självmordsbenägen och steril,
och hamna i helvetet.
Hon stoppade in etiketten på min klänning och sa:
"Jag kan inte hjälpa det. Alltid en mor."
Jag berättade inte...
...för min mamma vad jag gjorde.
Jag vet inte varför. Jag sa inte att jag var gravid.
Vilket är konstigt för mamma är feminist, hon är för valfrihet.
Hon marscherade för lika rättigheter och grät när tillägget inte antogs.
Hon hade till och med en feministisk teatertrupp
som satte upp marionettföreställningar av Den gula tapeten.
Men jag kunde inte berätta.
Jag höll tyst i 25 år, tills jag började med den här showen.
Mina vänner kom till showen och berättade om sina aborter.
Och deras mödrar kom till showen och berättade om sina aborter,
vilket var mycket mer upprörande.
Jag berättade det faktiskt för killen.
Jag berättade för Jean.
Jean var så ridderlig.
Han erbjöd sig att betala... hälften av den, och...
Han föreslog även att vi skulle köra längs Highway 101
och campa på stränderna och göra det till ett slags semester.
Ja, du. Exakt. Tack.
Det var så jag kände mig.
Jag behöver inte säga det här,
men jag hade preventivmedel när jag blev gravid.
Jag hade ätit p-piller sen jag var 15 år.
Min vän Renee och jag smög in på Planned Parenthood
innan mammas vän jobbade där. Vi hade inte sex än,
men vi ville ha preventivmedel utifall att.
Ifall vi satt i en badtunna
och spermierna simmade upp och angrep oss.
Eller i händelse av ett riktigt angrepp.
Jag minns att det var en fin dag.
Vi gick till McDonald's och tog våra piller med chokladshakes,
och jag kände att det fungerade direkt.
Jag kände mig väldigt kvinnlig, som om nåt spirade inom mig.
Det jag inte visste då,
var att preventivmedel bara varit lagligt
för alla i kvinnor i landet i 15 år.
Jag var 15, så för mig hade det varit lagligt sen tidernas begynnelse!
Men nej då, år 1965, blev den här otroliga kvinnan,
Estelle Griswold, gripen för att ha gett preventivmedel till fattiga kvinnor
på Planned Parenthood. Hon riskerade ett års fängelse.
Hennes fall gick till Högsta domstolen
och det är då som William O. Douglas
kom med sin vackra penumbrametafor.
Det var då han sa: "En sak vår konstitution definitivt garanterar
är rätten till privatliv,
och det ger en kvinna rätt att sätta in en spiral,
så länge hon är gift och hennes man säger att det är okej!"
Det var ett så läskigt ögonblick för William O. Douglas.
Han riskerade verkligen allt för oss!
För sanningen är
att ingen förstår det nionde tillägget.
Ingen, förutom jag som femtonåring.
Domare Scalia mindes inte att han studerat det på juristlinjen.
Scalia kunde inte berätta vad det nionde tillägget betydde
om han så blev hotad.
Vilket han inte blev!
De tvingades gräva upp ett tillägg ingen använder eller förstår,
för det var det enda sättet att hantera en kvinnlig kropp.
För våra kroppar var inte med i det här dokumentet från början!
De sa: "Vi vet inte vad man ska göra med den här sortens kropp."
Det är min författarimitation. Tack.
De grävde upp ett tillägg som ingen använder,
för att göra preventivmedel lagliga,
eftersom jag fick reda på att William O. Douglas,
som var min hjälte när jag var 15 år,
domare William O. Douglas var 67 år
och hade en affär med en 22-årig collegestudent!
Och det visade sig att tre andra domare
också kan ha haft sex med unga kvinnor.
Så, jag tänker att...
de behövde hitta ett sätt för att få preventivmedlen att flöda!
Jag ska spela upp en snutt av Högsta domstolens diskussion
för den är knivskarp. Den är fascinerande.
Det är 1965.
Det finns ingen kvinna i domstolen förrän Sandra Day O'Connor tillträder 1981.
Det är nio män som ska bestämma preventivmedlens öde,
varav fyra bedrog sina fruar.
Nu när jag har avbrutit dig, du berättade för oss om Connecticut,
att försäljningen av de här enheterna inte är lagvidrig,
eftersom de säljs för att förebygga sjukdom.
Är det här sant angående alla enheter som omfattas,
att var och en av dem har potentiell dubbelfunktion
och kan fungera både preventivt och förebygga sjukdomar?
Det är nog bara sant för vissa av dem,
men vissa förekommer under termen "kvinnlig hygien",
och andra...
Jag känner inte till alla, men...
De säljs på apoteken i Connecticut
enligt den teorin eller liknande.
Finns det nån dokumentation som visar...
...födelsetalen i Connecticut
jämfört med andra delstater som inte har de lagarna?
Det är fyra timmar av det här.
Preventivmedel blev lagligt för ensamstående kvinnor 1972,
vilket är året efter mamma blev gravid med mig.
Det här är vad jag tänkte på när mamma körde mig till Seattle
för att träffa Jean och göra abort.
Jag tänkte på att hon var i min ålder när hon fick mig,
att hon ville bli skådespelare och författare, flytta till New York,
vilket är vad jag ska göra, men det vet jag inte än.
Och i det ögonblick jag tänker så,
börjar jag må fruktansvärt illa.
Jag ber henne stanna, jag öppnar dörren
och spyr vid sidan av vägen, när jag sätter mig igen,
kan jag se att hon vet.
Och jag väntar på att hon ska säga att det är okej,
att det är min kropp, och som hon lärt mig, att det är mitt beslut.
Men när jag tittar på mamma, ser hon vild ut i ögonen
och sen börjar hon hyperventilera.
Hon får i princip nån form av panikattack.
Och plötsligt skriker hon: "Hoppas du inte är gravid!"
Och jag skriker: "Jag är inte gravid!"
Paragraf 4:
"Ingen stat skall förneka en person inom dess jurisdiktion
ett likvärdigt skydd inför lagen."
Paragraf 4 är mer mirakulös än paragraf 3.
Det är paragrafen om lika skydd.
Den garanterar att vi inte kan diskrimineras på grund av ras, kön,
religion och invandringsstatus.
Den använder faktiskt ordet "person" inte "medborgare".
Vilket innebär att om du är en papperslös invandrare,
har du rätt till alla skydd inom paragraf 3, rättsprocessparagrafen.
Man kan inte fängslas utan rättegång.
Ingen får beslagta nåt eller nån från dig.
Jag...
Jag har pratat om den paragrafen så länge, i mer än 10 år.
Och det blir svårare och svårare att prata om den.
Även om det, ärligt talat, inte var så lätt för tio år sen heller.
Jag har också... Jag har...
Jag har en personligt koppling till den här paragrafen.
Jag hade aldrig pratat om det som femtonåring.
Jag berättade inte för nån.
Och när jag kommer till den här delen...
...har jag en önskan om
att skydda mitt 15-åriga jag och inte prata om det.
Vet ni vad, jag ska...
Jag ska bara prata om lika skydds-paragrafen som mig själv nu.
Jag ska...
Faktum är att jag bara ska vara mig själv hela tiden nu.
Jag ska bli en vuxen kvinna
på snart 50 år.
Hej.
Dessutom gör det skitont i ansiktet att le så där.
Ursäkta, sir. Jag har ingen aning om vad ditt syfte är här längre.
Paragrafen är mirakulös, det är den.
Den har använts för att göra mycket gott i det här landet.
Paragrafen om lika skydd användes...
Den var faktiskt kärnan i medborgarrättsrörelsen.
Tiotals år efter den här tävlingen
kommer den att användas med rättsprocessparagrafen
för att få igenom äktenskapsjämlikhet.
Den användes för att ge arbetande kvinnor rättigheter,
däribland rätten till lika lön,
att slippa sexuella trakasserier.
Några år före tävlingen 1983, försökte advokater använda paragrafen
för att hantera problemet med fysiskt och sexuellt våld mot kvinnor,
med tanken att man inte är jämlik i det här landet
om man är föremål för extremt våld.
Som ni kanske redan vet,
dödas fyra kvinnor varje dag i det här landet av en manlig partner.
Det var tre kvinnor när jag började uppträda för ett år sen. Det har ökat.
En av tre amerikanska kvinnor
utsätts för sexuellt våld under sin livstid.
En av fem...
Ursäkta mig, ja.
En av tre amerikanska kvinnor
utsätts för sexuellt våld under sin livstid.
En av fem amerikanska kvinnor våldtas under sin livstid.
I en studie som kom ut nyligen står det att USA
är ett av de tio farligaste länderna i världen för kvinnor.
Det är fysiskt och sexuellt våld, trafficking,
brist på tillgång till sjukvård, tillgång till reproduktiv vård,
dödsfall vid förlossning,
speciellt för svarta kvinnor,
vapenvåld.
En personlig reflektion,
10 miljoner amerikanska kvinnor bor i våldsamma hem.
Min mamma bodde i ett sånt hem.
Precis som mormor Betty.
Och förmodligen min gammelmormors mor Theresa,
även om jag inte har några bevis för det,
förutom kanske, det faktum att hon dog av melankoli vid 36 års ålder.
Kan du ge mig korten om mormor Betty?
Jag vill bara berätta lite
om min mormor Betty och lika skydd-paragrafen.
Jag kan de här historierna. Jag föredrar att läsa dem.
Mormor Betty gifte sig med morfar när hon var 19.
Morfar var vad vi kallar i min familj "en god man",
vilket innebar att han inte slog sin fru och barn.
Han var en 198 cm lång skogsarbetare
som byggde det lilla huset de bodde i med sina bara händer.
Det sägs att han högg ner träden för att bygga huset,
och att han bar virket
från foten av Mount St. Helena på ryggen som en häst.
Jag har aldrig förstått den delen av berättelsen
för han hade en lastbil.
Mormor Betty och hennes goda make hade två barn
när mormor blev gravid med min mamma.
En dag kände hon sig rastlös,
hon ville gå på Cowlitz Countys marknad.
Morfar tog ett extra skift för att betala för biljetterna.
Han och hans partner Ray sågade ett 45 meter högt barrträd.
De missbedömde trädets bana och det föll på morfar och dödade honom.
Mamma föddes medan mormor fortfarande sörjde.
Mormor Betty försörjde sina tre barn
genom att arbeta som servitris på ett matställe.
En man som hette Dick kom ofta dit.
Dick var frisör. Han var väldigt snygg.
Mormor älskade snygga män. Det gör jag med.
Mormor Betty gifte sig med Dick ganska snabbt.
Ganska snabbt började han slå henne.
Han slog hennes barn.
De fick tre gemensamma barn. Han slog dem med.
När mammas syster fyllde 16 våldtog mormors man henne.
Min moster blev gravid. Hon åkte iväg för att föda barnet.
Han våldtog henne igen. Hon försvann igen.
Hon kom hem igen efter att ha fött ett andra barn,
och tog examen med högsta betyg.
Jag vill bara säga att alla de här barnen växte upp och blev lyckliga.
Det blev de, mirakulöst nog.
De har alla familjer som de älskar
och jobb som, precis som de flesta av oss, de typ gillar.
Ingen av dem fortsatte misshandeln de utsattes för.
Det är inte bra berättande, att hoppa till slutet så här,
men jag vill inte att ni oroar er för dem under resten av pjäsen.
De är okej. Som så många människor i det här landet
som går igenom liknande saker så är de till största delen okej.
Jag...
Jag var så förbannad på mamma när hon berättade den historien.
Hon berättade den när jag var 15. och jag minns att jag var rasande på henne
för jag var en starkt heterosexuell 15-årig flicka.
Jag ville verkligen hångla med pojkar hela tiden!
Jag ville inte tro att de kunde vara våldsamma, eller våldtäktsmän.
De kunde vara bekymrade. Jag älskade när de var bekymrade.
De kunde vara som en utblottad dansinstruktör på en Catskills-anläggning.
Men det jag minns att jag sa till mamma är:
"Varför tog inte mormor Betty bara med er allihop och flydde?"
Och mamma hade inget svar på det.
Hon gick in på sitt rum, stängde dörren och kom inte ut,
men min pappa tog mig åt sidan och förklarade...
...att mormor Betty inte kunde fly för att hon var sjuk.
För att hon hade nåt som kvinnor får, "misshandlad kvinna-syndrom."
Det gjorde mig så förvirrad.
Som: "Åh nej, hur får man det?"
Dessutom, om ni fick träffa mormor Betty
skulle ni förstå att det var absurt att beskriva henne så.
Hon var 180 cm lång.
Hon hade stora muskler, rufsigt svart hår, vacker!
Förutom servicejobbet, så var hon flottare.
Det är där man står på en massa stockar i en flod
och håller i en jättelång pinne
och bara föser stockar nerför floden dagarna i ända, tills de...
Jag vet faktiskt inte. vad som händer med stockarna.
Det här är min favoritscen i hela showen.
Dessutom kan han inte stoppa mig för jag skrev inget åt honom.
Flottare var faktiskt inte mormors drömjobb,
Redan som liten ville hon bli konstnär.
Hon lärde sig att måla genom att kopiera Picasso, hennes favorit,
så hennes lilla enrumshus fylldes med alla de här
kassa Picasso-reproduktionerna,
och när jag var liten trodde jag att det var hennes målningar.
Jag gick i high school när jag insåg att Picasso, inte mormor Betty,
hade uppfunnit Den gråtande kvinnan.
När jag pratar om de saker
som kvinnorna i min familj ville vara...
...så händer det galna saker i kroppen.
Som om jag haft ryggvärk i över ett år,
och halsen snörps ihop,
som om jag inte kan prata, och jag...
Jag har en av mormors målningar hemma.
Och jag tror att hon kanske var en bra konstnär,
men hon målade aldrig nåt som var hennes.
Det är lustigt, men Jean och jag åkte hem till mormor Betty
på väg till aborten,
och jag ville berätta allt för henne,
för jag trodde att det skulle glädja henne.
Min gammelmormor Bricken hade 16 barn,
mormor Betty hade sex barn och en våldsam make.
Jag tänkte att hon skulle bli glad över
att jag ville göra nåt annorlunda med mitt liv.
Men efter hur min mamma reagerade...
Jag minns att jag nästan berättade det.
Hon gjorde jättegoda pannkaksbakelser.
Jag satt vid bordet och sa nästan:
"Mormor Betty, jag är gravid."
Och istället sa jag:
"Mormor Betty, jag saknar George!"
Jag vet inte varför jag sa det.
George var en strumpapa hon sydde till mig när jag var tre år.
Jag älskade strumpapan till döds. Jag dödade honom med min kärlek.
Han saknade ett öga, en svans.
Jag fick en skokartong och gjorde en apkista åt honom.
Jag minns att jag sa till mormor Betty
att jag önskade att George kunde åka med till Sibirien
Och mormor bara grymtade för hon var väldigt osentimental, men
julen efter, sydde hon en helt ny strumpapa åt mig
och skickade den hela vägen till Ryssland,
och jag döpte den nya strumpapan till "George II".
Och sen, när jag fyllde 40,
bestämde mig för att George II var ensam och behövde en vän.
Så jag köpte en liten röd-vit-randig apa
och döpte den till "George II:s vän".
Och än i dag...
Jag är gift.
Och än i dag är George II:s vän den viktigaste personen i mitt liv.
Ni undrar säkert hur nåt av det här hör ihop med lika skydd-paragrafen.
Trots hur det känns, och i motsats till vad vissa tycker,
så är den här pjäsen noggrant konstruerad.
Det är inte mitt fel. att man inte kan se strukturerna.
År 2005, åberopades det fjortonde tillägget
i ett fall som kallas Castle Rock mot Gonzales.
Jessica Gonzales hade fått besöksförbud utfärdat
mot sin våldsamma man.
En månad senare kidnappade han deras tre döttrar.
Jessica var livrädd och ringde polisen om hjälp sju gånger
och gick personligen till stationen två gånger
för att visa dem besöksförbudet och be dem leta efter hennes döttrar.
Polisen vägrade inte bara att hjälpa henne,
de bad henne sluta störa dem.
På morgonen hade mr Gonzales helt lagligt köpt ett halvautomatiskt vapen
medan döttrarna väntade i bilen, och sen dödade han dem.
Jessica Gonzales,
som nu heter Lenahan...
Jessica Lenahan, som var väldigt modig, stämde polismyndigheten i Castle Rock
för att de underlät att skydda henne och hennes barn.
Delstaten Colorado hade nyligen antagit en lag
som krävde att polisen grep den person som bröt mot ett besöksförbud.
Så Jessica stämde staden och vann.
Staden överklagade
och tog fallet hela vägen till Högsta domstolen,
och den domstolen, ledd av Antonin Scalia,
dömde mot henne, dödade Colorado-lagen,
och urholkade lagen om våld mot kvinnor
genom att döma att polisen inte hade en konstitutionell skyldighet
att skydda Jessica Lenahan eller hennes döttrar.
Jag har lyssnat på det här fallet så många gånger.
Och det jag lägger märke till när jag hör dem tala i rätten...
...är att de lägger väldigt lite tid på
att prata om Jessica Lenahan som människa.
De pratar inte om hennes döttrar.
Rebecca, som var tio år. Katheryn, som var åtta år.
Leslie, som var sju år.
Istället lägger de mycket tid på att diskutera ordet "skall".
Som i frasen "polisen skall verkställa ett besöksförbud".
Och jag förstår, även som lekman,
att exakt språk är avgörande i juridiken,
men jag tycker att balansen mellan de två sakerna...
Vid ett tillfälle diskuterar domare Scalia och domare Breyer
om huruvida nån av dem ens förstår vad ordet "skall" betyder.
Terri, kan du...
Vänta, jag trodde att vi bara pratade om delstatens lag,
om huruvida "skall" betyder "skall".
Tror du att det är en fråga om delstatlig lag, huruvida,
om det betyder "skall",
att det skapar ett egendomsintresse för ändamål i den federala konstitutionen?
-Nej, domare Scalia, inte... -Anta att skall betyder skall.
Okej.
Men man kan ha en stadga
som säger att brandkåren skall reagera på bränder.
Och att polisen skall agera mot brottslighet.
Armén skall bemöta attacker.
Inte ens ordet "skall" behöver nödvändigtvis betyda...
Scalia bestämde sig slutligen för att "skall" inte betyder "måste",
vilket jag tycker är väldigt förvirrande
eftersom Scalia var en hängiven katolik.
Några konstitutionsforskare har kallat beslutet för
döden för det fjortonde tillägget för kvinnor.
Det stänger i princip av möjligheten att vända oss till vår regering,
till vår konstitution, för skydd mot fysiskt och sexuellt våld.
Det är mest förödande för färgade kvinnor,
för transkvinnor, för icke-binära och binära transgender-personer,
för funktionsnedsatta kvinnor, urbefolkningskvinnor,
som är utsatta för mest våld i det här landet. Det är hemskt.
Det dödar faktiskt invandrarkvinnor
och deras barn som flyr från våld.
Jag ville verkligen förstå varför.
Hur de beslutade det här.
Kanske på grund av min familjehistoria som innehöll våld,
så behövde jag förstå det.
Jag pratade med flera konstitutionsforskare
och jag lärde mig det här.
Jag lärde mig om två sorters rättigheter.
Negativa rättigheter och positiva rättigheter.
Negativa rättigheter skyddar oss från regeringen, som tar våra saker,
låser in oss, dödar oss.
Positiva rättigheter är aktiva.
De är saker som regeringen måste göra eller tillhandahålla.
De omfattar saker som rätten till en rättvis rättegång,
till en advokat,
i vissa länder, rätten till hälso- och sjukvård.
Vår konstitution är i första hand, med vissa undantag,
en akt med negativa rättigheter.
Den utformades för att skydda männen bakom den och deras egendom,
deras egendom som ibland var människor, från regeringen,
vilket delvis förklarar hur de kunde bestämma att Jessica Lenahan
inte hade rätt till aktivt eller positivt skydd från polisen.
Jag lärde mig också att om tillägget om lika rättigheter hade ratificerats,
så kan hon ha haft rätt till skydd enligt det.
Och jag förstod för första gången varför mamma grät när det inte gick igenom.
Så det jag försöker förstå just nu
är vad det betyder om konstitutionen
inte kan skydda oss från mäns våld?
Och jag vill inte förtala män.
Jag älskar verkligen män. Jag älskar er för helvete.
Jag är dotter till en far.
Men fakta är så extrema.
Jag hade ingen aning.
Jag tänkte att det vore intressant
att ta delmomentet i tävlingen på allvar,
och hitta en personlig koppling mellan mitt liv och konstitutionen.
Och sen lärde jag mig att under 2000-talet
har fler amerikanska kvinnor dödats av sin manliga partner
än amerikaner som har dött i krig,
inräknat elfte september.
Det är...
Det är inte antalet kvinnor som har dödats av män i det här landet,
det är bara antalet kvinnor
som har dödats av männen som förmodats älska dem.
Vilket är...
Jag tycker att statistiken är så överväldigande,
jag måste glömma den för att kunna ta mig igenom dagen.
Förutom att jag inte tror att man kan glömma det, eller hur?
Även om man inte känner till statistiken,
så finns sanningen där hela tiden.
Sanningen om det...
...skenande våldet mot kvinnors kroppar
finns där under allt hela tiden,
och surrar.
När jag var 17...
Jag använde pengarna från er tävling för att gå på college.
Jag registrerade mig för juridik.
Jag provspelade också för pjäsen Red Noses,
om en teatertrupp på medeltiden som försöker överleva pesten.
Jag spelade en enbent steppdansör som dör.
Efter första repetitionen frågar en äldre pojke mig
om jag vill ha skjuts hem och jag sa: "Visst."
Så fort vi kom till mitt rum, sa han:
"Jag har velat kyssa dig så länge", vilket lät skumt...
Vi hade känt varann i tre timmar.
Men han var söt, så jag kysste honom
och så plötsligt tog han av mig byxorna.
Och...
Jag var så smart när jag var 17.
Jag var mycket smartare än jag är nu.
Dessutom hade jag läst allt, trodde jag.
Jag hade läst Gloria Steinem, bell hooks och Audre Lorde.
Jag studerade feminism.
Och ändå bestämde jag mig för att ha sex med den här killen
för det verkade liksom artigt.
Tror jag.
Men nu vet jag inte.
För när jag minns hur jag satt i bilen,
minns jag att det var mörkt ute.
Jag minns att jag såg mig omkring.
Ingen var ute, mitt studentrum låg i utkanten av campus.
Och jag minns att jag hade en konstig känsla i magen,
och så den här flyktiga tanken,
så snabb att jag inte kan sätta ord på den.
Men om jag skulle säga det högt, skulle det låta som:
"Håll dig vid liv."
Vilket är...
Det är verkligen konstigt, för han skulle inte ha skadat mig.
Det skulle han inte. Jag vet det, för vi är vänner än idag.
Vi är Facebook-vänner.
Jag är 99 % säker på att han inte hade skadat mig,
så varför kändes det som att mitt liv var i fara?
Kan du läsa Hammurabi-korten?
"Den första lagen gällande våld i hemmet
är från Hammurabi år 1800 f.Kr.
Den påbjöd att en man kan straffa
alla i hans hushåll av vilken orsak som helst.
Enligt romersk lag hade mannen rätt att döda hustrun för äktenskapsbrott,
och om hon inte täckte ansiktet.
När för många kvinnor och barn i renässansens Frankrike
slogs ihjäl, och det skadade ekonomin,
begränsades männen till slag som inte lämnade märken.
I 1700-talets England, sa lagen att en man kunde slå sin fru
med en piska ej tjockare än tummen.
Även om folk tror att ordet "tumregel" kommer därifrån,
så är det inte sant."
Det jag sa om
att förhållandet mellan män och kvinnor i Washington var 9 mot 1?
Inte sant. Det är vad min historielärare mr Berger lärde mig.
Det fanns flera tusen kvinnor i delstaten Washington.
Kvinnorna från Salis-stammarna, Wenatchee-stammarna.
Och några av de kvinnorna hade gift sig med vita män i 100 år,
och enligt kvinnornas dagböcker var de äktenskapen ganska bra!
Stammarna var jämlika.
Kvinnor kunde vara präster, översättare, båtbyggare.
Sen blev Washington en delstat,
och hamnade under konstitutionen som jag dyrkade,
vilket innebar att de kvinnorna inte ansågs vara människor,
äktenskapen blev olagliga, och de tog in ett gäng vita kvinnor
som min gammelmormors mor Theresa. Fortsätt.
"År 1910 dömde USA:s Högsta domstol
att en fru inte kunde anklaga sin make för misshandel
eftersom det skulle leda till anklagelser av alla slag
från den ena makan mot den andra.
Kaliforniens strafflag fastslog 1977
att fruar som anklagade sina män för misshandel
måste ha fler skador än vad som är brukligt vid misshandelsmål.
År 2005, fastslog Högsta domstolen att Jessica Lenahan
inte kunde stämma Castle Rock-polisen
för att inte ha skyddat henne och hennes barn.
År 2014, dömde kommissionen för mänskliga rättigheter att USA
bröt mot de mänskliga rättigheterna i fallet Jessica Lenahan."
Tack, Mike. Hörrni, det här är Mike.
Han är en underbar person och skådespelare,
och när jag förstod att jag skulle prata om så mycket våld här på scenen,
ville jag verkligen ha med mig positiv manlig energi.
Jag spelar en verklig person i Heidis liv.
Mel Yonkin, som var legionär.
Han slogs i andra världskriget.
Han var en otroligt rar man, som reste runt i landet
med Heidi och hennes familj mellan tävlingarna.
Han sa alltid att han var stolt över henne,
och när hon vann blev han gråtmild
och låtsades vara förkyld.
Jag blev glad när Heidi bad mig vara med i showen,
men jag tyckte det var ett stort ansvar
att representera "positiv manlig energi."
Det känns som om jag i flera år vägrat att stängas in i ett kön,
jag såg på mig själv som nån med "könsneutral" energi.
Vilket, med tanke på att jag anses vara man,
ibland kan verka lite oansvarigt privilegierat av mig.
Jag vill också säga att jag med gillade Patrick Swayze
när jag var yngre precis som Heidi,
men sanningen är att jag var mer inne på Mel Gibson.
Ja. Nej, jag vet.
Jag ville bara vara som han i filmen The Road Warrior.
När den kom sa jag till mina kompisar
att jag ville färga en blond hårtofs över ena ögat.
Som Mel hade i filmen.
Jag trodde mig ha en rolig australisk accent.
Men ni hörde ju, det är en cockneyaccent.
Vilket är intressant då min pappa är en brittisk arbetarklassinvandrare,
men han är inte cockney. Han är från Wales och Yorkshire,
som är två helt olika accenter.
Jag gör dem inte för er skull, varsågoda.
Min pappa är en otroligt charmig kille,
mina vänner är galna i honom
och jag minns att som barn beundrade jag hans maskulina karisma
samtidigt som jag visste att den var påklistrad.
Han gick till exempel igenom en komradio-fas.
Jag gick i high school och vi körde tvärs över landet i olika bilar,
och han ville att vi skulle prata via komradion.
Han sa: "Pass på, Mike, vi svänger vänster nästa avfart,"
och jag sa: "Pappa, när är det kisspaus?"
Och en gång bröt sig en röst in och sa: "Ett par bögar på linjen."
Som en lastbilschaufför eller en mörk manlig röst, mörkare än min eller pappas.
Det var en hemsk paus, som en grop i magen.
Läspade pappa oavsiktligt? Eller gjorde jag, eller nåt?
Och då svarade min pappa: "Och en fikus som lyssnar!"
Så, med tanke på allt... Bra räddning, eller...
Jag kan inte ha varit ute då.
Han hade aldrig använt det språket om han hade vetat att jag var bög då.
Jag menar, jag visste inte riktigt om jag var bög då.
Jag trodde nog att min sexuella läggning var "nörd".
Senare när jag gick på college,
skulle jag köra från Maine till Boston och bo med min flickvän.
Jag dejtade kvinnor då.
Och jag hade en skifferblå kostymväst från YSL som skjorta,
tajta avklippta bomullsbyxor med röd-vit-blå ränder,
och bruna boots med luddiga rosa strumpor som stack fram över kanten.
Pappa såg mig när jag var på väg ut och säger:
"Du ser löjlig ut. Du kan inte ha det där!"
Han försökte bara skydda mig. men han kan ha haft en poäng.
Några år efter det bodde jag i New York
med fyra kompisar,
vi gick från Tunnel bar till en annan bar som hette The Bar,
som låg i East Village, nära tunnelbanan.
Jag hade på mig svarta nylon-hotpants från Patricia Field...
...med röda sammetsprickar.
Vi passerade en grupp tonåringar, och en av dem slog mig i ansiktet.
Ju äldre jag blir desto mer bekväm blir jag med att...
...presenteras som i grunden man.
Det känns...
Jag vet inte, mer jag, tror jag.
För några år sen var jag i Baltimore,
på en sportbar som heter Pickles Pub.
Det var en kille i baren, han var 190 cm och vägde 100 kg.
En stor, skallig vit kille.
Och bakom bardisken gick en kvinna runt och tog upp beställningar.
Killen vänder sig till mig och säger: "Vill du inte knulla henne?"
Det blev en skum paus. Vad skulle jag skulle svara på det?
Frågade han verkligen det?
Testade han mig för att ta reda på om jag var bög?
Var han kapabel till våld?
Kände sig kvinnan bakom bardisken
som du gjorde i bilen med killen den gången?
Killen var en best fysiskt sett, men jag kände en konstig sympati för honom.
Jag dunkade honom i ryggen och sa: "Lycka till, mannen."
Och så gick jag därifrån.
Jag skulle hemskt gärna vilja att allt det här försvann nu.
Tävlingen. Allt det här.
Jag skulle vilja ha ett sånt otroligt scenbyte nu, som på Broadway.
Slå dig fri
Eftersom det inte är den sortens pjäs,
kanske vi kunde föreställa oss att vi är nån annanstans.
Vi kanske kan föreställa oss nåt annat.
Och ni får gärna bli er själva igen.
Om ni inte redan är det, passar det bra att bli det nu.
Var er själva igen.
Min mamma och min moster
berättade för polisen om deras styvfar
eftersom mormor Betty var för rädd för att göra det.
Min mamma och min moster hade fötts
lite längre bort från penumbran än mormor.
De föddes ungefär 20 år efter det att kvinnor fick rösträtt.
Mamma hade också en kvinnlig lärare som tog henne åt sidan
och sa att nåt annat var möjligt,
och lärde henne också det nymodiga ordet, "feminist".
När mammas styvfar fick veta att de hade pratat med polisen,
blev han ursinnig.
Han tog sitt konstitutionellt skyddade vapen
och hotade att döda hela sin familj
Och mormor Betty bestämde till slut,
trots att hon ärvt den ganska logiska föreställningen
att hennes och hennes barns liv inte betydde nåt i lagens ögon,
trots det, bestämde hon sig för att hon måste göra nåt.
Hon samlade alla sina barn och gav sig av.
Polisen fanns där för min familj.
Det var en liten stad. De var vita.
De grep mammas styvfar,
men mormor var för rädd för att vittna mot honom,
så mamma gjorde det också som stöd för sin syster, vid 15 års ålder.
Och sen sa mormor Betty att hon ljög.
Hon ljög inte.
Hennes styvfar dömdes till 30 års fängelse.
Han avtjänade två år.
Men att han alls dömdes till fängelse,
är nog orsaken till att jag kan vara här och berätta det här.
Ibland när jag tänker på hur modiga mamma och moster var som tonåringar,
jag bara...jag menar, jag hyser sån respekt för dem.
Det får mig att vilja göra mer, vara modigare,
men jag tänker också på det faktum att framsteg inte bara rör sig åt ett håll.
Unga människor gör mig så glad.
Det känns som om ni är så mycket modigare än jag var i er ålder.
Ni har mer medkänsla,
ni har definitivt en mer sofistikerad syn på kön.
Ibland känns det som att ni riktar en ljusstråle bakåt in i mörkret,
så att jag kan följa er in i framtiden.
Jag har kämpat hela mitt liv för att förlåta mormor
för att hon inte skyddade mamma.
Jag bara...
Jag vet inte hur jag ska förlåta henne. För det gjorde mammas liv så svårt.
Det är också förvirrande, för jag älskade mormor jättemycket.
Alla vi älskade henne. Mamma älskade henne.
Precis som mina mostrar och morbröder.
Och den mormor Betty jag kände
är inte samma kvinna...
...som inte skyddade sina barn
Den mormor jag kände älskade oss gränslöst.
Hon gav hela sitt liv åt barnen,
sina barnbarn, barnbarnsbarn.
Hon hade gjort vad som helst för oss.
Hon skickade strumpapan hela vägen till Sibirien.
Hon skulle ha slängt sig framför lastbilen för min skull.
Så jag vet inte hur jag ska förstå mina två mormödrar.
Men när jag gjort det här, har jag insett hur många av oss tvingas
vara två personer i denna kultur.
Nåt lärde jag mig av en yngre person, en feminist,
som hjälper mig att förstå mormor bättre,
är det här konceptet som kallas "dolt motstånd".
Dolt motstånd är tanken att ibland så är till synes passiva,
offerliknande beteenden, tilltalande beteenden,
den mest förnuftiga och smartaste reaktionen i en våldsam kultur,
i en kultur och ett land,
som gör det klart för dig varje dag,
att det inte har nåt jävla intresse av att skydda dig.
När det gäller min mormor,
är dolt motstånd alla de osynliga, modiga handlingar en kvinna gör
i en våldsam relation som hon inte kan lämna,
för att hon tjänar mindre än en man gör.
polisen kanske inte kommer när hon ringer,
eller, beroende på hennes hudfärg,
så kommer de och nåt hemskt kan hända.
För att hon inte har rätt att bestämma över sin egen jävla kropp.
Dolt motstånd passar inte riktigt
in i våra vanliga berättelser om hjältemod.
Det innebär många små, dagliga handlingar.
Det är saker som att en kvinna försörjer sina barn,
arbetar 12 timmar per dag för dem,
hjälper dem att få en bra utbildning,
och gå ut med toppbetyg.
Det kan också innebära mindre positiva saker, som att bli sjuk,
kanske dö av melankoli,
och inte ge sig av.
För i det här landet
är det ögonblick då en kvinna beslutat att fly
det ögonblick då hon och hennes barn är i störst fara.
När mormor Betty dog hittade min morbror 30 000 dollar gömda under hennes madrass
med en anteckning om att ge 5 000 dollar var till hennes barn.
Hon hade sparat pengarna i 50 år.
Jag tog faktiskt med mig George II:s vän
på en affärsresa till LA.
Han älskar västkusten.
Jag hade honom i väskan, insvept i en mössa.
Jag frös, så jag tog ut honom, satte på mig mössan
och la honom i en filt, så att jag inte blev en medelålders tant
med en uppstoppad apa i knät. Sen stod jag vid bagagebandet
och insåg att jag hade lämnat George II:s vän på planet.
Och, ja, min reaktion var mycket värre än så.
Jag vet inte hur jag ska beskriva det,
men kan säga att om Meryl Streep och jag hade provspelat
för den där "dingo åt mitt barn"-filmen tillsammans,
så hade jag fått rollen.
Jag ylade. Jag grät.
Jag grät som i en grekisk tragedi.
Jag sprang fram till disken med tårarna sprutandes.
Kvinnan tittade på mig och sa: "Herregud, är du okej?"
Och jag sa: "Nej! Nej!
Jag glömde nåt mycket värdefullt på planet."
Och hon sa: "Vad är det?"
Och jag sa: "Mitt barns favoritleksak."
Det blir värre. "Och mitt barn är väldigt sjuk."
Nej, det är så illa. Det är så hemskt.
Men hon satte verkligen fart.
Hon ringde till gaten och skrek: "Få av apan från planet."
Sen tog hon mig genom säkerhetskontrollen. och jag började springa,
sprang snabbare än jag nånsin gjort i hela mitt liv.
Jag sprang förbi 14 Starbucks.
Jag kom till gaten.
Jag kunde se George II:s vän sitta vid den här killens terminal.
Jag sprang dit, tårarna sprutar fortfarande.
Den här killen såg mig inte, så jag tänkte: "Skit i det!"
Jag tog George II:s vän, och sprang.
Jag kollapsade på golvet och tjöt och tjöt.
Och jag har ingen aning varför jag grät.
Jag vet inte om jag grät för mormor Betty.
eller på grund av depression,
eller bara för att han är en sån söt liten apa,
eller kanske på grund av århundraden och århundraden av nedärvt trauma,
eller kanske, kanske
för att det är rätt reaktion på allt just nu!
Min mamma...
Min mamma säger att när man är uppslukad,
när man är förlamad av ilska och förtvivlan,
ska man tänka på en kvinna som springer på en strand med en hund.
Det kommer mer.
Om man tittar på hunden så springer den fram och tillbaka,
så det verkar som att framstegen förblir ogjorda.
Men om man tittar på kvinnan,
kan man se att hon rör sig stadigt framåt,
hoppas jag.
Jag berättade för mamma om min abort nyligen för att jag...
Tja, jag var tvungen eftersom jag skulle berätta för er.
Hon var så likgiltig.
Hon sa: "Okej."
Jag sa: "Varför flippade du ut då?"
Hon sa: "Jag kan vara avslappnad nu, för du har ett bra liv."
Hon ville veta om jag var förbannad på henne.
Jag sa: "Nej, för mitt liv blev bra."
Jag tror att det var två mammor med mig i bilen den dagen med.
Det finns en första mamma som är feminist,
som fick mig att delta i tävlingen, och gå på college,
som tillsammans med sin syster,
avslutade arvet med våldsamma män i vår familj genom att vittna.
Och sen finns det en andra mamma,
mamman som blivit terroriserad som barn...
Mamman vars första minne vid tre års ålder
är att se sin styvar slå min mormor, och tänkte: "Så här är livet."
Och det är så livet är.
Mamman som hade ärvt århundraden av tro på sin egen värdelöshet.
Nej, inte tro. Inte bara tro.
Århundraden av lagar som uttryckligen sa att hon var värdelös.
För mig, dock,
var den första mamman tillräcklig.
Hon lärde mig vilka mina rättigheter var.
Jag visste vilka lagar som fanns för att skydda mig vid den tiden.
Jag behövde inte den andra mamman i det ögonblicket,
för att jag hade lagen.
Vilket får mig att tänka,
det kanske inte hjälper
att tänka på konstitutionen som en smältdegel,
där vi alla kämpar tillsammans,
där vi går till en domstol på nio personer
för att förhandla om våra mänskliga rättigheter,
vilket är vad vi har gjort i 230 år.
För om det här är en strid, eller till och med en förhandling,
då kommer de människor som alltid haft makten i det här landet,
alltid härskat över, förtryckt, män...
...vita personer,
fortsätta att härska och förtrycka.
Vi kanske kan tänka på konstitutionen som den första mamman,
en konstitution som är skyldig att aktivt ta hand om oss alla.
Det finns så många länder
som har den typen av konstitutioner,
moderna konstitutioner, där man aktivt rättar till ojämlikheter,
som har mänskliga rättigheter inskrivet från början.
I 179 konstitutioner står det uttryckligen inskrivet skydd av kön.
Vår är inte en av dem.
Vår konstitution är verkligen, riktigt gammal.
Problemet med att skapa en helt ny konstitution för "positiva rättigheter",
med mänskliga rättigheter inskrivna från början,
är att vi ändå måste kunna lita på dem som tolkar dokumentet, eller hur?
Vi måste lita på dem som bestämmer.
Och ursäkten för att inte anställa kvinnor inom brottsenheten var
att de måste hantera hårda typer,
och kvinnor klarar inte av det.
Och jag blev förvånad.
Jag sa: "Har du sett advokater från rättshjälpen
som representerar dessa hårda typer? De är kvinnor."
Folk frågar mig ibland: "När tror du att det räcker?
"När kommer det att finnas tillräckligt med kvinnor i domstolen?"
Och mitt svar är: "När det är nio."
Jag älskade tävlingen.
Den fick mig att tro att folk lyssnade när jag talade.
Jag hade tandställning och finnar, så det var trevligt att värderas för min hjärna.
När jag gjorde den här, träffade jag unga kvinnor
som är med i den typen av tävlingar nu.
Jag ville höra vad de tänkte om vårt land, vår konstitution.
En av dessa briljanta unga kvinnor har gått med på att komma hit ikväll.
Hej. Jag heter Rosdely Ciprian.
Jag är en 14-årig debattör från New York.
Jag har hållit på med debatter
ända sen sjätte klass.
Ämnen som att legalisera medicinskt marijuana,
och om huruvida USA ska ha mer diplomatiskt utbyte med Kina.
Mr Batey är min debattcoach. Han lär oss att argumenterar för båda sidor,
det är därför Heidi bjöd hit mig.
För att gräva djupare i en stor fråga om konstitutionen.
Skyddar den oss, eller är den källan till våra problem?
Jag tror att svaret är både och. Men för en bra debatt,
kommer vi att ta varsin sida av saken.
Innan jag förklarar reglerna för debatten,
vill jag bara säga att konstitutionen inte är en smältdegel.
Det är åtminstone inte så jag tänker på den.
Varför inte tänka på konstitutionen som en människa?
Den gjordes av människor, så det är inte så långsökt.
Är människor fullkomliga? Nej.
Är vi kapabla att bli det? Nej. Men vi är ändå värdefulla.
Vi växer och förändras ständigt. Vi lär oss.
Min motståndare tog upp nionde tillägget i sitt tal,
som gick långt över tiden förresten.
Penumbrametaforen är ett intressant sätt
att förstå nionde tillägget. Jag säger inte emot det.
Men låt mig hjälpa er att förstå det på ett annat sätt.
Jag har inga låtsasvänner.
Men jag har uppfunnit en karaktär för att agera och repetera med som heter Boxellia.
Boxellia är en skrillionårig AI robot som kan se in i framtiden.
Hon vet vad du ska göra nästa sommar
och hur livet på jorden kommer att se ut om tusen år.
För mig är nionde tillägget som Boxellia. Hon har minnet om vår framtid.
Tråkigt nog för oss, vet vi inget om det förrän vi kommer dit.
-Låt oss börja debatten! -Okej, låt oss göra det.
De senaste två åren har vi hållit en parlamentarisk debatt tillsammans.
Den här formen fanns inte när jag gick i skolan.
Som hon sa, vi ska ha en riktig live-debatt nu.
Ja. Vårt ämne är: "Ska vi avskaffa USA:s konstitution?"
De delar ut pocketversioner av konstitutionen
så att ni kan hänga med, kolla vårt arbete.
Vanligtvis brukar det vara tre personer i ett lag,
men vi gör det en mot en.
Jag kallar stilen "Iron Woman".
Vanligtvis använder vi en form som kallas PO-POOP,
Proposition, opposition, proposition, opposition, opposition, proposition.
Men vi har uppfunnit en annan stil vi kallar POPOPO,
Proposition, opposition, proposition, opposition, proposition, opposition.
Debattörerna har utsett mig till moderator
och min viktigaste plikt är att singla slant
för att avgöra vilken sida av argumentet debattörerna ska ta.
-Rosdely, säg det i luften. -Klave.
-Då får du ta krona. -Jag tar krona.
Krona? Okej. Jag vill ha opposition Behålla.
Jag tar proposition Avskaffa.
Ni har 90 sekunder på er att förbereda.
Från och med nu.
Rosdely har också berättat för mig att i en parlamentarisk debatt,
spelar publikens deltagande en stor roll för att fastställa resultatet.
Det innebär att om en av debattörerna säger nåt ni finner relevant,
positivt eller negativt, måste ni föra lite oväsen.
Om Rosdely eller Heidi säger nåt ni älskar, vad gör ni då?
Om de säger nåt ni hatar, vad gör ni då?
Och om balkongen hatar det, men salongen älskar det, vad gör ni då?
Det här känns okej. Jag litar på er.
-Redo? -Ja.
Ja.
Kan propositionen kliva fram?
-Du har två minuter på dig. -God kväll, domare.
Jag heter Rosdely Ciprian, och representerar propositionen
att USA:s konstitution borde avskaffas.
Tack. Räck upp handen, allihop.
Om du är en vit man som äger egendom, ta ner handen.
Enligt den ursprungliga konstitutionen,
anses de med händerna uppe inte vara medborgare.
Låt mig fråga dig, hur skulle du känna om dessa vita män
gick in i ett rum och skapade regler för resten av oss?
Det var det jag trodde. Här är en andra fråga.
Hur många rika vita män som äger egendom
har fortfarande makten idag?
Jag vet, eller hur?
Läs igenom pocketkonstitutionen för att se var såna som vi hör hemma.
Jag är här på...
-Ordningsfråga. Ingen rekvisita. -Okej!
-Vem sa det? -Tack. Det lärde du mig.
Gjorde jag?
Jag går vidare. Min andra punkt är att de döda inte ska styra de levande.
Thomas Jefferson sa att vi skulle skriva en ny konstitution för varje generation.
Författarna...
De har varit begravda i mer än 200 år.
De levde i en värld utan tandborstar, deodorant och toalettpapper.
Benjamin Franklin badade inte ens i rent vatten.
Han tog nåt som kallas luftbad,
då han gick runt naken i tron att luften skulle rena honom.
Vår egen George Washington dog
då han var förkyld och behandlade det med åderlåtning.
Så varför lyssnar vi på åderlåtna Washington och luftbadande Franklin?
Vår konstitution är som horrokruxen i Harry Potter.
Det är som att unionens fäder
fortfarande bestämmer över resten av oss.
Låt mig förklara.
I Harry Potter är en horrokrux ett objekt där en mörk trollkarl
har gömt ett fragment av sin själ för att få odödlighet.
Det är dags att förstöra horrokruxen,
så att vi äntligen kan släppa synderna i vårt förflutna
och skriva ett dokument som verkligen är demokratiskt och levande. Tack.
Domare, jag är oppositionens talare
till förslaget att vi bör avskaffa konstitutionen.
Min motståndare citerade just Thomas Jefferson,
och sa att de döda inte borde styra de levande.
Men Thomas Jefferson är ju död, så varför lyssnar hon på honom?
Hon vill också skapa en ny konstitution,
men vem får skapa denna nya perfekta utopiska konstitution?
Kommer de som sträckte upp händerna få göra det? Det tror jag inte.
Denna nya konstitution kommer att skapas av politiker
och då kongressen än idag mest består av gamla vita män,
varför tror hon att de kan skriva en bättre konstitution?
Slutligen, domare, jag vet inte vad Harry Potter-grejen är,
så det debatterar jag inte.
Domare, vi har världens äldsta
aktiva och levande konstitution.
Min motståndare, som är mycket ung,
vill att ni ska tänka att det är dåligt.
Men orsaken till att vår konstitution funnits så länge
är att den innehåller verktygen för att korrigera sig själv
och den innehåller också de verktyg vi behöver att befria oss från tyranni.
Och vi behöver dessa regler nu!
Det är obestridligt att USA är mer jämlikt, mer demokratiskt nu
än det var 230 år sedan. Faktum är att
det är tack vare denna konstitution, inte trots den,
som hon och jag kan stå här idag
och insistera på en bättre framtid för vårt land.
Avskaffa, du har en minut på dig att vederlägga.
Min motståndare framhävde att Thomas Jefferson är död,
så varför ska vi lyssna på honom? Ett noll till henne.
Jag medger att jag ännu inte har en plan för vem som ska skapa dokumentet,
men jag vet att det inte bara kommer att skapas av vita män.
Och min motståndare, som är mycket äldre,
är visst inte medveten om de senaste förändringarna i vår regering.
Kongressen är mer mångfaldig än nånsin.
Ja. Och jag tror att folk som jag
kommer att vara involverade i arbetet
vare sig dessa män gillar det eller inte.
Det är meningen att tilläggen ska rätta till felen i vår historia.
Låt oss titta på trettonde tillägget.
Det avskaffade slaveri, bara för att se det omvandlas till en fängelseindustri
som är den nya systematiska formen av förtryck.
Enligt mig är framstegen en illusion.
Hur förväntas vi göra några framsteg när det råder kaos i elektorskollegiet,
två av våra tre senaste presidenter inte fick flest röster,
olika delar av regeringen överskrider sina befogenheter,
förtrycket av väljarna ökar...
Och nio personer har en oproportionerlig makt över våra mänskliga rättigheter,
och över färgade personer, kvinnor, HBTQIA-personer
och invandrare dagligen ser sina rättigheter kränkas. Tack.
Behåll, du har 30 sekunder till att korsförhöra.
Vårt dokument utformades för att göra de förändringar som du vill göra,
så varför är du villig att riskera hela vår demokrati
istället för att godta tilläggen?
Vi har inte godtagit ett tillägg under min livstid.
Vi har försökt få igenom tillägget för lika rättigheter i 100 år.
-Varför skulle vi klara det nu? -För all del.
Vi är en delstat ifrån ratificeringen. Vill du ge upp nu?
Det är inte att ge upp med ett misslyckat system.
En fråga, om vi ger er en ny konstitution...
Okej.
Vad hindrar privata lobbyorganisationer,
företag som NRA,
från att påverka innehållet i det nya dokumentet med sina pengar?
Det är därför vi behöver en ny konstitution för att stoppa lobbyföretagen
från att använda sina pengar att välta båten som är våra lagar.
Men hur ska du få det att hända?
-Genom att skapa en ny konstitution. -Tid.
-Behåll, du har en minut att svara. -Domare!
Jag håller med om att några av de framsteg
som har gjorts i det här landet är en illusion.
Men om vi slänger ut konstitutionen,
slänger vi bort verkliga framsteg som man har kämpat och dött för.
Om vi gör oss av med konstitutionen, så händer det här.
Samkönade äktenskap blir olagligt i 14 delstater.
Abort blir olagligt i 30 delstater.
Segregation skulle formellt sett bli lagligt i 32 delstater.
Domare, det enda som skyddar de flesta av oss just nu
är faktiskt denna konstitution.
Och det enda som håller oss samman i en mycket splittrad tid
är en kollektiv tro på detta dokument.
Ja, du och jag kanske tolkar den olika,
men utan den riskerar vi fullständig kollaps.
Domare, Abraham Lincoln sa:
"Vi bör inte kasta ut konstitutionen,
"utan kasta ut de män som missbrukar den!" Tack!
Avskaffa, du har 30 sekunder till att korsförhöra.
Håller du med om att Högsta domstolen kan dra tillbaka
många av de rättigheter du angav med vår konstitution?
-Ja, jag håller helt med dig. -Okej.
Det är därför jag tycker att vi måste...
Jag anser inte att våra rättigheter
kan lämnas till en nyckfull och partisk domstol.
Det är därför vi måste få tilläggen godtagna
även om de inte alltid fungerar, eller tar tid.
Vi har inte tid. Hur länge dröjer det?
Hur lång tid tar det att skriva klimattillägget?
Vi hinner dö ut.
Men det tar nog inte längre tid att skriva det tillägget
-än en helt ny konstitution. -Okej.
Av 4 500 ord i 27 tillägg i konstitutionen,
-nämns ens ordet "kvinnor" en enda gång? -Tid!
Nej, men...
Varje sida har en minut avsluta. Avskaffa börjar.
Som ung tjej i dagens USA
har jag inte tänkt så mycket på konstitutionen.
Jag hade annat att tänka på,
vänner, konspirationsteorier, mat och Netflix.
Jag inser nu att den skada konstitutionen gör uppväger det goda,
och det är därför vi måste bli av med den.
Konstitutionen var ett radikalt, uppkäftigt, visionärt dokument
som skapades av hängivna personer som James Madison och guvernör Morris,
som försökte föreställa sig en ny... Googla honom.
Som försökte föreställa sig en ny början
och ett ramverk för förändring.
Men idag används den av en liten del av befolkningen
som ett verktyg för att förhindra förändring.
Ju längre vi kommer från dess början, desto mindre har den att säga oss.
Dokumentet är gammalt och ledsjukt.
Jag är en av den moderna unionens döttrar
som säger vad jag vill ha under resten av mitt liv.
Jag vill ha ett dokument som arbetar för klimatet,
som anser att sjukvård är en mänsklig rättighet, skyddar jämställdheten,
och som säger att utbildning är viktigt för vårt samhälle.
Så gå med mig för att skapa ett nytt dokument som skyddar oss alla.
Tack.
Sanningen är att jag helt håller med min motståndare.
Jag tror att om man har en neutral konstitution,
en med negativa rättigheter,
så innebär det en konstitution som helt enkelt förevigar status quo.
Vilket betyder att den förevigar vit överhöghet,
och kvinnohat och våld.
Jag önskar att vi kunde slänga dokumentet
och skapa en helt ny konstitution precis som den hon beskriver.
Jag tror bara inte att det går att göra det
utan att utsätta de mest utsatta människorna i vårt land för fara.
Jag tror inte demokrati är nåt som bara händer oss
bara för att vi ändrar ett dokument.
Demokrati är nåt som vi måste få till stånd,
som vi måste kämpa för,
som vi måste leva ut varenda dag.
Medborgarrättsaktivisten Diane Nash sa:
"Frihet är, per definition, människor som inser att de är sina egna ledare."
Så, låt oss anta ett tillägg om klimatförändringar,
låt oss anta tillägget om lika rättigheter.
Eller vet ni vad?
Ännu bättre, låt oss själva kandidera till kongressen!
Rosdely Ciprian, jag är redo att börja knacka dörr för din skull!
Smicker!
Visst. Jag smickrar dig, men jag menar det också. Tack.
Tack så mycket.
Okej, så...
Det är dags att välja domare.
Rosdely kommer att välja vår domare.
Låt oss se.
Jag ser folk titta bort, vilket är hur demokratin dör.
Vill du vara vår domare?
-Jag? -Ja.
Visst.
Vad heter du?
Jag heter Maddy.
Varifrån kommer du?
Jag är från Berkeley i Kalifornien. men bor i New York nu.
Fantastiskt. Maddy, kan du ställa dig upp?
Kan du gå fram till scenen?
Visst.
Okej.
Maddy, du har ett mycket viktigt beslut att fatta,
att behålla eller avskaffa USA:s konstitution.
Fatta beslutet i tystnad, tack. Säg inget.
När du väl vet, öppnar du motsvarande kuvert
och läser det officiella språket högt till folket. På så sätt är det lagligt.
Vi är här borta, så vi att vi inte ser vad du bestämmer.
Okej.
Jag, Madelyn, å publikens vägnar på Vad konstitutionen betyder för mig,
röstar härmed för att avskaffa konstitutionen.
Okej.
Nej. Tack så mycket.
Eftersom du röstade för att avskaffa,
kan ni behålla era pocketkonstitutioner,
så att ni har nåt att läsa i er bunker.
Kvällen är snart slut,
men Rosdely och jag...
Innan vi åker hem, vill vi ställa ett par frågor till varann,
lära känna varann bättre,
och dessa frågor lämnades av gårdagens publik.
Lämna gärna era på vägen ut.
-Terri? -Ja.
-Kan du dämpa belysningen? -Absolut.
Okej.
Rosdely, vilken doft påminner dig dig mest om hemma?
Hemma?
På grund av min dominikanska kultur, är det nog
mangú, salami, stekt ägg,
vilket i princip är mosade kokbananer, stekt korv,
och apelsinjuice blandat med mjölkdryck.
Det påminner mig om hemma.
-Jag vill äta allt det nu. -Ja, jag med.
Vad är den värsta modetrenden från din barndom?
Åh, herregud.
Det finns... Det var så många.
Mycket permanentat hår, tuperat,
och som ett slags stor permanenthjälm.
Det här är din sista fråga, beredd?
Ja.
Rosdely, hur tror du att dit liv ser ut om 20 år?
Jag kommer att vara 34.
Jag vill bli en New York Times-bästsäljare.
Och sen vill jag ha en signaturlook.
Som Doc Martens, sköna byxor och en T-shirt.
Och en naturlig hårlook.
Så tänker jag mig det.
What the Constitution Means to Me
spelades på Broadway i 183 föreställningar.
Efter varje föreställning
ombads publiken att besluta om
att avskaffa eller behålla USA:s konstitution.
57 gånger röstade man för avskaffande.
Tre oavgjorda, 123 gånger röstade man för att behålla den.
En av dessa briljanta unga kvinnor har gått med på att komma hit ikväll.
Hej, jag heter Rosdely Ciprian.
Jag heter Thursday Williams.
Jag är nyutexaminerad från William Cullen Bryant-skolan,
student från Legal Outreach Program där jag studerar konstitutionell debatt.
-Krona. -Klave.
-Krona.
Jag tar proposition Avskaffa.
Opposition Behålla.
Allihop, proposition Avskaffa.
"USA:s konstitution borde avskaffas."
Propositionen säger att hon ska skapa en helt ny konstitution.
Låt mig fråga dig,
skulle ni låta mig gå in i ett rum och bestämma alla regler åt er?
Nej, det skulle du inte. Helt ärligt.
Hur många rika vita män som äger egendom
har fortfarande makten idag?
Jag vet, eller hur?
Vi kan inte radera vår historias synder genom att kasta ut en bit papper,
speciellt när det papperet
belyser våra blinda fläckar. Tack.
Tid!
"Bara en blick på aktuella rubriker
borde säga er att detta ögonblick verkligen är annorlunda.
Konsekvenserna för alla vi som sitter på åskådarplats är mer ödesdigra."
Med det sagt, om du vill förändra landet,
måste du vakna, engagera dig,
rösta, sätta press på dina lokala politiker.
Protestera.
Faktum är att, nej, låt oss göra det själva.
Vi kandiderar lokalt.
Vi kandiderar i skolan.
Vi bestämmer förändringen,
vi kan börja med vår personliga konstitution och bygga vår väg ut.
Tack.
DEBATTSTATISTIK BEHÅLLA - AVSKAFFA - OAVGJORT
Undertexter: Monika Andersson
Kreativ ledare Bengt-Ove Andersson