Downloaded from YTS.MX
‎UN DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎BUNĂ, ANGEL!
‎ANGEL: MAI EȘTI
‎JOKES: PUIUȚ, ABIA AȘTEPT SĂ TE VĂD ‎LA PETRECEREA DE MÂINE
‎ANGEL: ȘTIU CINE EȘTI
‎ANGEL: MĂ IUBEȘTI?
‎JOKES: ȘTII BINE CĂ DA
‎ANGEL: ATUNCI SPUNE-O
‎JOKES: TE IUBESC
‎ANGEL: ATUNCI
‎DE CE M-AI UCIS?
‎24 FEBRUARIE 2006
‎Ieșeam din casă.
‎Asta era mașina mea, pe alee.
‎Iar Fordul Expedition a trecut ‎pe lângă noi…
‎și se vedea ‎că toate locurile erau ocupate.
‎Crystal, Juan și fiul meu, Justin,
‎urcau în mașină.
‎Ea a tras scaunul în față, dar i-am zis:
‎„Dă-te mai încolo. Nu mergem mult.
‎Doar până la 7-Eleven. ‎Dă-te mai încolo, soro.” Și…
‎N-am ajuns nici până la capătul străzii.
‎ORA 20:43
‎Am ajuns aici.
‎Când m-am uitat, el stătea ‎chiar în dreptul indicatorului de stop.
‎Fordul Expedition alb a întors ‎la 180 de grade,
‎a venit înapoi derapând ‎și s-a oprit exact aici.
‎M-am repezit în direcția asta
‎și am oprit, ‎să văd ce se petrece cu copiii.
‎M-am uitat într-acolo, ‎și era un tip cu hanorac,
‎cu un pistol, ‎cam la vreo jumătate de metru de mine.
‎Am văzut arma.
‎Își mișca buzele, ‎ca și cum își făcea curaj.
‎Pac!
‎Împușcături, sticlă sfărâmată, ‎cauciucuri scrâșnind.
‎Ni se raportează ‎că s-au auzit mai multe focuri…
‎S-au tras focuri de armă și…
‎- Au tras în mașina dv.? ‎- Da, trăgeau în mine.
‎M-am lăsat în scaun: „Dumnezeule!” ‎Nici nu știu dacă au nimerit mașina.
‎M-am uitat spre sora mea ‎și era nemișcată.
‎Care e problema?
‎Mașina s-a năpustit spre noi.
‎- O Honda Accord. Au venit… ‎- Ce culoare?
‎ORA 20:47 ‎LA PATRU MINUTE DUPĂ FOCURILE DE ARMĂ
‎Am ieșit în fața magazinului,
‎în fața ușilor.
‎Am ieșit din mașină și am ridicat-o. ‎Stăteam cu ea în brațe.
‎A fost împușcată o persoană. ‎E pe jos. Nu dă semne de viață.
‎Adresa e…
‎I-am pipăit capul și…
‎Răspund cei care au sunat. ‎Se pare că avem o victimă.
‎Patrula, raportați locația.
‎Dumnezeu spune: ”Cere și ți se va da.”
‎Eu am cerut.
‎Atunci, unde era El? ‎Cică totul e conform planului Lui.
‎Ce plan dement e ăla?
‎Unde e Dumnezeul care ne iubește, ‎în viața mea?
‎Nu înțeleg.
‎Vreau doar să știu de ce. De ce?
‎Era miezul nopții. ‎Bunica plângea în sufragerie.
‎Au zis: „Crystal a fost împușcată.”
‎VARA LUI CRYSTAL, 23 DE ANI
‎„Împușcată?” ‎Mi-au zis: „A fost împușcată în cap.”
‎Prima mea amintire despre Crystal
‎e că-i plăcea să ne jucăm cu păpușile ‎și-mi punea mereu întrebări.
‎„Jaimie, i-ai dat biberonul ‎lui Annabelle?” Îmi făcea…
‎Îmi făcea joaca distractivă.
‎Chiar așa. Mi-a stimulat imaginația.
‎Voia să fie sigură că știu ‎că nimic nu e imposibil.
‎Totul e posibil.
‎Am intrat pe MySpace.
‎BUNĂ, JAMIE!
‎„Astă-seară a avut loc ‎o tragedie cumplită.”
‎Am scris despre asta. ‎Așa mi-am descărcat sufletul.
‎Nu plângeam acasă.
‎SUNT SCÂRBITĂ DE SOCIETATE.
‎Doar scriam.
‎Îmi lăsam degetele să tasteze în voie.
‎ASTA NE-A DISTRUS, PE MINE ȘI FAMILIA MEA.
‎Ultimul paragraf:
‎„Crystal, te rog, fă-te bine. ‎Te iubesc mai mult decât orice.”
‎Dar nu s-a mai trezit.
‎Îmi amintesc că era aici
‎și o tot așteptam să intre iar pe ușă.
‎Dar nu va mai intra.
‎Când ne amintim ‎clipele de fericire în familie,
‎parcă s-ar fi tras o linie.
‎Înainte de Crystal și după Crystal.
‎Era lumina ochilor mei.
‎Îmi dorisem nespus o fiică.
‎Aveam trei fii.
‎La al patrulea copil a fost: ‎„Ura! Am o fată!”
‎Era raza mea de soare. Era viața mea. Da.
‎Era o curajoasă.
‎Îi plăceau înălțimile, montagne russe ‎și avea un noroc chior la cazinou.
‎A băgat cinci dolari într-un joc mecanic
‎și a câștigat 38.000 de dolari.
‎Și-a făcut o firmă de instalații, ‎cu soțul ei.
‎Aveau mare succes.
‎Apoi, soțul ei s-a apucat iar de droguri ‎și a devenit violent.
‎Crystal l-a părăsit și revenise la noi.
‎Da.
‎Atâtea amintiri… Doamne, câte amintiri…
‎Și multe amintiri frumoase.
‎Dar a fost suficientă seara aia. Și gata.
‎POLIȚIA RIVERSIDE ‎SECȚIA MAGNOLIA
‎Da, are același tatuaj pe gât. ‎Cum spuneam.
‎Avem un desen cu Doamna cu Coasa, ‎care stă pe biroul celui care urmează.
‎Fiindcă moartea pândește mereu.
‎Când ajungi în fruntea listei, iei cazul.
‎Deci nu știi ce îți pică. ‎Și era rândul meu.
‎Se trăsese cu arma la periferia vestică.
‎M-am echipat, mi-am sărutat soția ‎și m-am dus. Apoi mintea intră în viteză.
‎Primul meu caz de crimă a fost cu o bandă. ‎Sunt cazuri extrem de grele.
‎Din păcate, acel caz nu e încă soluționat.
‎Omul care a scăpat nepedepsit ‎pentru crima supremă e încă liber.
‎Încă nu-mi dă pace.
‎Al doilea caz al meu a fost ‎cel al lui Crystal Theobald.
‎Nu pot lăsa să-mi scape doi. ‎Așa ceva nu se poate.
‎Dar începutul a fost anevoios.
‎La fața locului erau mai multe cartușe,
‎la intersecția ‎dintre Greenpoint și Geranium.
‎Părea să fie amestecat și un pantof,
‎așa că l-au identificat.
‎Am văzut unde erau probele,
‎fotografii, măsurători ‎ale probelor, filmări.
‎Creierul meu era asaltat, ‎mai ales că eram nou.
‎Era aproape supraîncărcat.
‎Poliția Riverside.
‎Au luat declarații de la martori, ‎din ușă în ușă. Amănunțit.
‎Ați auzit împușcături?
‎Eram în casă.
‎- N-ați auzit, n-ați văzut nimic? ‎- Nu eram acasă.
‎- Nu, dormeam. ‎- Dormeați?
‎Oricine ar fi auzit sau văzut incidentul.
‎Ați auzit împușcături?
‎Nu. Soția a auzit mai multe pocnituri, da.
‎N-a văzut nimic?
‎Doi detectivi erau la spital.
‎Încercau să discute cu rudele, ‎dar nu erau dispuse la dialog.
‎Nu-mi plăceau. Nu…
‎Nu-mi plăceau deloc. Așa că…
‎Nu prea avea încredere în mine. ‎Nu mă cunoștea și…
‎N-am chemat poliția să mă ajute, ‎dacă aveam o problemă.
‎Nu. Nu la poliție am sunat.
‎Îmi abordau familia ‎de parcă noi eram făptașii.
‎Ne amenințau, le spuneau băieților:
‎„Te bag la zdup. Dacă aflăm…” ‎Asta m-a înfuriat.
‎Mi-au pus cătușe, ‎m-au băgat în mașina poliției
‎și m-au interogat ore în șir.
‎Nu înțelegeam absolut deloc.
‎I-am luat deoparte pe detectivi ‎și le-am zis:
‎„Familia mea n-are ‎nicio legătură cu asta.”
‎Trebuie să știe că fac tot posibilul ‎să-i ajut. De asta-s aici.
‎De altceva nu-mi pasă, ‎dacă nu e legat de cazul meu.
‎Sunt aici ca să soluționez omuciderea
‎și să-l închid pe ucigașul lui Crystal.
‎Am devenit puțin mai deschiși, dar…
‎Sunt multe zvonuri ‎cu privire la cele întâmplate.
‎Dumneata ce crezi?
‎Cred că banda 5150 a provocat ‎multe probleme.
‎Asta e periferia vestică.
‎În bucla asta s-a tras cu arma,
‎dar, mai ales, ‎aici e teritoriul bandei 5150.
‎Dar existau și alte bande, ‎afro-americane, hispanice,
‎care pretindeau zona,
‎deci erau războaie pentru teritoriu, ‎conflicte între bande.
‎Bande rivale hispanice și afro-americane ‎implicate în traficul de droguri…
‎5150 a apărut în Riverside cam prin 2003.
‎Au încercat să se impună ‎prin niște incursiuni
‎ca o bandă ‎deosebit de violentă și belicoasă,
‎ajungând la agresiuni, focuri de armă,
‎apoi la uciderea a trei oameni din oraș
‎în decurs de doi, trei ani.
‎Lucrurile s-au precipitat rapid.
‎Suntem în Riverside.
‎Împușcături de toate soiurile, ‎înjunghieri, tâlhării noapte de noapte.
‎Când s-a aflat de 5150, lumea s-a speriat.
‎Eram catalogați drept criminali, ucigași.
‎MARIO ‎FOST MEMBRU 5150
‎Nu aș fi crezut ‎că societatea ne va privi așa.
‎Inițial, Riverside era ‎un fel de paria al LA-ului.
‎Cine nu-și permitea să locuiască în LA ‎sau în comitatul Orange
‎venea în Riverside.
‎Deci mulți săraci, aș spune.
‎Nu cred că ajungeam ‎nici la Disneyland sau la plajă.
‎Niciodată.
‎Nu știam nimic din afara zonei.
‎Credeam că asta însemna viața.
‎5150 era un grup de întrajutorare ‎între mine, verii mei, rudele mele.
‎Asta a fost motivația. ‎Eram în familie. Atât.
‎Ieșeam prin oraș. Nu se întâmpla nimic.
‎Toți aveam sub 18 ani.
‎Eram niște puști, ‎și toată lumea ne lua la ochi.
‎Descrie-mi în detaliu…
‎Era tânăr. Era un puști.
‎- Dar, dacă-l văd, îl recunosc. ‎- Bine.
‎Apoi au urmat alte interviuri, ‎alte seturi de fotografii.
‎Acest album conține ‎toți membrii din diferite bande
‎și mă ajută să țin evidența menajeriei.
‎Îmi amintesc că Belinda mi-a zis ‎că agresorul era foarte tânăr,
‎un hispanic cu ten foarte palid, ‎cu un chip de copil.
‎I-a văzut fața și e sigură ‎că-l poate identifica.
‎Fără îndoială.
‎E portretul robot desenat ‎după descrierea furnizată de Belinda.
‎Am studiat anuare, albume de liceu,
‎căutând persoane care sunt în bande
‎și au o poză actuală.
‎Vorbeam cu Belinda. Am zis: ‎„Vreau să vezi niște poze.”
‎A început să le răsfoiască.
‎A ajuns la un puști.
‎S-a oprit
‎și a zis: „El este.”
‎M-a sunat detectivul Wheeler și a zis
‎că au reținut pe cineva posibil implicat
‎și ar vrea să mă ducă să-l văd.
‎L-a identificat. „El este. El a făptașul.”
‎Ești bine?
‎Am început să-l presăm, ‎să-l întrebăm unde era,
‎și ne-a oferit un alibi: ‎unde era, cu cine era.
‎Nu am fost acolo.
‎Dar eu știu că ai fost. ‎Te-a identificat cineva.
‎I-am zis: „O să verificăm.
‎Nu ne minți! O să aflu dacă mă minți.”
‎Am fost acasă, apoi ne-am dus ‎acasă la iubita fratelui lui.
‎Zicea: „N-am fost acolo.
‎Eram acasă la un prieten. ‎Eram cu un prieten. Puteți întreba.
‎Îi puteți întreba.”
‎Mi-am trimis niște colegi ‎să-i verifice alibiul.
‎Stătea în picioare.
‎Vă rog!
‎Lăsați-mă să plec acasă!
‎Atunci am început să mă întreb:
‎„E o identificare greșită? ‎Nu e un început bun.”
‎Până la urmă l-am trimis acasă.
‎Nu mi-au explicat destul de bine situația.
‎Dacă faci o greșeală și identifici ‎o persoană care nu a fost amestecată,
‎nu mai pot folosi informațiile de la tine ‎când se ajunge la proces.
‎Asta a complicat lucrurile ‎pentru detectiv.
‎Începi ancheta foarte optimist.
‎„Îl rezolvăm. O să-l soluționăm.”
‎Apoi ajungi la un punct ‎în care nu mai ai piste
‎și devine un război de uzură.
‎Îi promisesem.
‎A fost ultimul lucru pe care i l-am spus, ‎în afară de „te iubesc”.
‎I-am promis că o să-l prind, orice ar fi.
‎O să-l prind. O să plătească.
‎MYSPACE ‎UN LOC AL PRIETENILOR
‎NICK: BUNĂ
‎PRIETENUL MEU CREDE ‎CĂ ASASINII DIN 5150 SUNT PE MYSPACE
‎Vorbeam cu Nick pe MySpace
‎și mi-a spus că tipii, ‎cei implicați, aveau conturi pe MySpace.
‎NICK, FRATELE LUI CRYSTAL
‎A zis că toți au conturi.
‎ÎI AVEA ‎ÎN SECȚIA „PRIETENI BUNI”. UITĂ-TE.
‎Deja eram sigur că e vorba de 5150.
‎Pe străzi se vorbește. Auzi lucruri.
‎Încet-încet, afli.
‎Eram mic. ‎Eram doar un copil când a murit ea.
‎Aveam vreo 13 ani când s-a întâmplat,
‎nici nu prea știam de bande.
‎Am vorbit cu mătușa Belinda. I-am zis: ‎„MySpace. Pot intra, să caut informații.”
‎Nu mă pricepeam deloc la social media. ‎Nu aveam cont pe MySpace.
‎A întrebat cum se face. ‎I-am zis: „Pot s-o fac eu. Nicio grijă.”
‎Aveam 14 ani.
‎Mergeam pe 15.
‎Dacă ai un adolescent,
‎aproape sigur petrece ore în șir
‎pe rețeaua de socializare MySpace.com.
‎Știam totul despre MySpace. ‎Toate dedesubturile.
‎Cum să modifici aspectul, ‎cum să faci să apară ceva în text,
‎cum să colorezi textul, totul.
‎Cu 66 de milioane de utilizatori ‎în toată lumea,
‎MySpace e printre cele mai populare ‎rețele de socializare utilizate de copii.
‎Cam toți colegii folosesc MySpace. ‎Pui poze, cunoști fete, băieți.
‎Era o noutate. Era popular. ‎Toți voiau conturi. Eram obsedată de el.
‎Eram entuziasmată. Îmi dai ocazia asta?
‎Îmi oferi o responsabilitate?
‎M-am întrebat cum aș putea ‎să spionez mai bine.
‎Jaimie a căutat imagini pe Google ‎cu „fată drăguță”.
‎Purta un tricou cu Supergirl. ‎Mi-am zis: „Tu vei fi Supergirl a mea.”
‎Voiam un chip drăguț, un trup drăguț, ‎în spatele cărora să fie mintea mea.
‎Am botezat-o Rebecca ‎și am publicat profilul.
‎Am alcătuit-o așa cum credeam ‎că preferă membrii de bandă.
‎Am adăugat: ‎„Fumez iarbă și îmi place berea.”
‎Dar am scris ‎cerveza, ‎mi s-a părut mai șmecher.
‎Voiam să fie convinși ‎că e profilul unei fete adevărate.
‎Îi știam pe primii opt. ‎I-am adăugat ca prieteni.
‎Apoi i-am adăugat ‎pe primii opt prieteni ai fiecăruia.
‎Dădeam clic pe toți și îi adăugam
‎și am tot adăugat
‎până când profilul meu era plin ‎de tipi din 5150 și păream de-a găștii.
‎Am zis: „Mătușă Belinda, am aranjat. ‎Ce vrei să fac?”
‎„Obține cât mai multe informații.”
‎SUBIECT: BUNĂ! ‎CE FACI?
‎NE-AI PLĂCEA PE MINE ȘI AMICELE MELE ‎HAI SĂ NE VEDEM CÂNDVA
‎TRIMITE
‎Mă făceam simpatică. ‎Le câștigam încrederea.
‎Nu scriau cuvinte întregi. ‎A trebuit să întreb: „Ce înseamnă LOL?
‎Îmi jucam rolul tastând. Asta făceam.
‎Încercam să aflăm de unde erau, ‎cu ce se ocupau.
‎Desigur, știam că aveau ‎un Ford Expedition alb în seara aceea.
‎Voia să încep să adun rapid informații.
‎M-am opus: „Nu, trebuie să joc prudent.
‎Peste o săptămână, poate.”
‎Măcar trei zile să treacă până întreb: ‎„Ce mașină ai?”
‎Bine. Avea un Ford Expedition alb.
‎Da. Două.
‎A devenit și mai derutant.
‎Cu martorii și tot restul.
‎Erau două mașini de aceeași culoare.
‎Îmi amintesc că, la început, ‎am vorbit despre autovehiculele din zonă.
‎Bun. Asta e a lui Robbie.
‎Vecinii văzuseră două autovehicule.
‎Unii spuneau că erau SUV-uri, ‎ca Expedition sau ceva asemănător.
‎Erau parcate exact aici.
‎Că făceau ture prin zonă, ‎de parcă s-ar fi urmărit.
‎I-am întrebat. ‎„Ați văzut? Știți ce s-a întâmplat?
‎Plecați undeva cu mașina
‎când goneau aceste autovehicule ‎prin zonă?”
‎Îmi amintesc că se făceau că plouă ‎cu privire la asta.
‎Da, cam așa.
‎Nu am dezvăluit imediat tot ce știam.
‎Unde era Robert în acel moment?
‎Robert? Nu știu. N-a avut nicio legătură.
‎Sigur.
‎Ați spus ce s-a petrecut în acea seară, ‎dar nu ați pomenit de Robbie.
‎ROBBIE THEOBALD, FIUL BELINDEI
‎Nu, fiindcă asta fusese înainte.
‎Pe urmă nici nu m-am mai gândit la asta.
‎Nici nu mă gândeam unde s-a dus Robbie.
‎M-am dus să-l caut.
‎Ne pregăteam să mergem la magazin și…
‎Ulterior, a reieșit ‎că fratele mai mare, Robert,
‎era într-una dintre mașinile urmărite,
‎și multă vreme au ascuns informația asta.
‎ORA 20:38 ‎CU CINCI MINUTE ÎNAINTE DE INCIDENT
‎Deci totul a început cu Robbie,
‎parcat aproape peste drum ‎de casa părinților, vorbind cu un amic.
‎Am parcat în dreptul casei lui ‎și amicul meu a ieșit.
‎Stătea pe locul din dreapta și vorbeam.
‎Iubita mea avea o expresie anume ‎întipărită pe figură.
‎Era un Expedition în spatele nostru.
‎M-am uitat la amicul meu, ‎care se cam speriase
‎și o luase înapoi spre casă.
‎Am avut un sentiment sumbru. ‎Nu-i cunoșteam.
‎Nu aveam astfel de probleme.
‎Am aprins faza lungă și am zbughit-o.
‎Credeam că-i lovesc sau intru în bordură, ‎aveam o presimțire rea.
‎Am virat derapând. ‎S-au luat imediat după mine.
‎Sigur nu erai într-un SUV?
‎- Nu. ‎- Ești sigur?
‎O mulțime de oameni au văzut două SUV-uri.
‎Robert, dă-ți seama că sunt aici ‎ca să-ți ajut familia. Asta ne e datoria.
‎Am plecat. Nu cred că are importanță. ‎Orice a fost, se terminase.
‎M-am dus spre casa mamei fiicei mele.
‎Am ajuns, am parcat, ‎iar ea era cuprinsă de isterie.
‎Cred că am început să ne informăm ‎cu privire la rude.
‎Am aflat că familia Lane-Theobald ‎avusese niște probleme.
‎DEȚINERE DE MARIJUANA ‎TĂINUIRE DE BUNURI FURATE
‎SECHESTRARE
‎Unii fuseseră arestați, în închisoare.
‎Băieții, ca băieții.
‎Dau de bucluc,
‎se bat și ce mai fac ei.
‎Până și Belinda avusese ‎probleme cu drogurile.
‎Am fost amândouă în lumea drogurilor.
‎Am consumat. Dar nu vreau să spun asta. ‎Vreți să spun asta?
‎CHRISTY ‎PRIETENA BUNĂ A BELINDEI
‎La început, ‎ne-am distrat un pic în weekend,
‎apoi a devenit o sursă de venit.
‎Așa ajungi să ai două slujbe ‎și să poți ține cinci copii și gospodăria
‎Era metamfetamină. Drogul diavolului.
‎Mergeai la lucru, îți luai liniuța. ‎Veneai de la lucru.
‎Copiii erau mereu prin preajmă, ‎dar nu vedeau.
‎Nu vedeau asta. ‎Nu ne drogam de față cu ei.
‎AMBUR ‎PRIETENA BUNĂ A LUI CRYSTAL
‎Încercau să se ascundă pe cât posibil, ‎dar era extrem de evident.
‎Marea problemă apărut când vindeam droguri ‎și am ajuns la închisoare.
‎Avusese probleme cu poliția ‎pentru faptele ei,
‎pentru faptele fiului ei.
‎Da. Am vândut multe narcotice. ‎Am provocat multe probleme.
‎În tot orașul.
‎Am scos o mulțime de droguri pe străzi.
‎Când eram mai mică, ‎Crystal nu o ruga decât asta:
‎„Mamă, nu te mai droga, te rog!”
‎Problema vinovăției
‎devenea mai complexă.
‎Avea legătură ‎cu un dușman de la închisoare?
‎Cineva cu dușmani în vreo bandă?
‎Cineva care datora bani, droguri…
‎Brusc, existau mult mai multe variante,
‎fiindcă familia victimei ‎era într-o situație compromițătoare.
‎MARTIE 2006 ‎LA O LUNĂ DUPĂ MOARTEA LUI CRYSTAL
‎Zi de zi. Plecam de la școală ‎și veneam direct acasă.
‎Ore în șir.
‎De la 15:00 la 01:00,
‎eram pe MySpace.
‎Cred că a început să-mi fie mai greu ‎când mătușa Belinda a avut ideea
‎să-i facem cont lui Crystal.
‎Rebecca nu ne aducea destule vizite
‎de la cei care ne interesau.
‎Am rugat-o să încarce poza lui Crystal.
‎Am zis: ‎„Crystal? De ce vrei să-i fac cont?”
‎Ca să se îndrăgostească de ea.
‎Ne-am hotărât s-o botezăm „Angel”.
‎I-am scris în profil
‎că voi fi greșeala vieții lor
‎și cel mai mare ‎și mai întunecat secret al lor.
‎Doamne, ce mai curgeau răspunsurile!
‎Veneau din toate părțile.
‎Stăteam cu amândouă paginile deschise.
‎Minimizam una, treceam la Angel, ‎apoi o minimizam și treceam la Rebecca.
‎Supergirl a mea nu-i făcea ‎să se îndrăgostească.
‎Era mai degrabă o tăvăleală scurtă.
‎Crystal era marea iubire.
‎Rebecca își băga nasul, era curioasă.
‎„Zi-mi una, zi-mi alta.” Cocheta mult.
‎În stil adolescentin.
‎„Vai, ce zi de căcat am avut! ‎Ce nașpa e la școală!”
‎Cu emoticon trist și de-astea.
‎Angel era mereu optimistă și dulce.
‎Avea caractere frumoase. Mari.
‎Mici. Roz. Albastre. Strălucitoare.
‎JOKES VREA SĂ ÎȚI FIE PRIETEN ‎ACCEPTĂ
‎N-a durat mult.
‎Abia publicaserăm profilul ‎când a răspuns William Sotelo.
‎Nu se uită la filme, doar la filme porno.
‎Nu citește cărți. Scria: ”P… cărți.”
‎În poza de profil apărea în picioare.
‎„Sunt în 5150 și sunt gata să ucid.”
‎M-am concentrat pe Sotelo.
‎Am vorbit mai mult cu el.
‎Era foarte vehement cu privire la 5150, ‎pe MySpace.
‎Jaime îi scria mesaje, ‎iar el îi răspundea.
‎„Ce mai faci, ‎în afară de petrecut și băut?”
‎Eu nu sunt prea petrecăreață.
‎„Nu, mi se rupe de astea. Am obiective. ‎O să-ți arăt. O să ajung cineva.”
‎Când vrei să te placă cineva, ‎te joci cu persoana.
‎Am făcut ce mă învățase Crystal. ‎L-am ademenit pe el la mine.
‎APRILIE 2006 ‎LA DOUĂ LUNI DUPĂ MOARTEA LUI CRYSTAL
‎JOKES: SALUT
‎ANGEL: MI-E DOR DE MAMA
‎JOKES: UNDE E?
‎I-am zis că mama lui Angel e la închisoare ‎pentru că făcea metamfetamină.
‎Speram să fie mai deschis ‎cu privire la droguri și închisoare.
‎JOKES: ÎMI PARE RĂU CĂ TRECI PRIN ASTA
‎A făcut exact invers decât aș fi crezut.
‎JOKES: ȘTIU CĂ E GREU. ‎IA-O PAS CU PAS.
‎A devenit profund.
‎ANGEL: MERSI. O SĂ ÎNCERC.
‎JOKES: DACĂ VREI SĂ VORBIM, SUNT AICI.
‎Era din ce în ce mai drăguț.
‎JOKES: M-AM GÂNDIT TOATĂ ZIUA LA TINE
‎Spunea că vrea să-mi ofere totul
‎și că s-ar asigura ‎că nu-i stă nimic în cale.
‎JOKES: E PRIMA DATĂ CÂND SIMT ASTA
‎Aveam imaginea lui Crystal în minte.
‎Chiar îmi imaginam scena.
‎Trebuia să-i arăt că ea e un om minunat.
‎Că e greu să nu te îndrăgostești de ea.
‎Că te-ai îndrăgosti de ea pe loc.
‎De felul ei de a fi, de zâmbetul ei.
‎Era greu ‎ca tipul să nu se îndrăgostească de ea.
‎A zis: „Fată, dau o petrecere. ‎Vrei să vii?”
‎ANGEL: DISTRACTIV
‎„Ce faci? Sunt gata. ‎Dacă nu ai mașină, vin să te iau.”
‎Nu.
‎Voia să ne vedem. Ce mă făceam?
‎Belinda a zis: „Spune-i că da.”
‎ANGEL: BINE, VIN. PA!
‎JOKES: DA! ÎN SFÂRȘIT
‎„Apoi trimite-i un mesaj în ultima clipă ‎și spune-i că nu poți să ajungi.”
‎După vreo oră, am scris: ‎„La naiba, nu găsesc mașină.”
‎Insista să vină să mă ia în acea seară.
‎Nu se mai străduise atât până atunci.
‎„Fată, vin să te iau eu.”
‎Am scris: „Dacă vii să mă iei,
‎după ce mașină să mă uit?”
‎AM UN FORD EXPEDITION ALB
‎Era ceva deosebit la mașina aia albă?
‎Era mai lăsată, avea jante speciale, ceva?
‎Era un Expedition. ‎Nu știu ce marcă e asta.
‎- Bine. ‎- E Ford, sau ce?
‎Belinda știa ‎că eu caut un anumit tip de mașină.
‎Un Expedition.
‎Că era alb, dar avea și câteva tușe aurii.
‎Și că îl căutam pe membrul 5150 ‎care avea acea mașină.
‎L-am sunat pe detectivul Wheeler ‎și i-am spus:
‎„Am aflat asta. Cred că l-am găsit.
‎Ăștia sunt.”
‎M-a sunat și mi-a zis:
‎„Jokes. E mașina lui. ‎Jokes era la volan. El e.”
‎Atunci a intrat în ecuație contul MySpace.
‎La început, i-am zis:
‎„Era bine să-mi fi spus ‎că te apuci de asta, ca să știu din timp.”
‎Dar, citind comentariile ‎de la diverșii tipi
‎care erau îndrăgostiți lulea de fata asta…
‎O fată drăguță
‎care vorbea cu ei așa cum vorbea ea…
‎Normal că au căzut în plasă. ‎A fost o capcană grozavă.
‎Trebuia să pun mâna ‎pe William Sotelo. Jokes.
‎Dacă el era la volan, ar putea să-mi spună ‎cine mai era în mașină.
‎Să-mi spună cine a tras.
‎INTEROGATORIU: ‎WILLIAM „JOKES” SOTELO, MEMBRU 5150
‎Will, te ducem înapoi după ce terminăm.
‎Era în programul Job Corps.
‎Știu că-ți echivalezi bacalaureatul.
‎- Dar cum merge cu bucătăria? ‎- Bucătar de antreuri.
‎Făcea cursuri de bucătar.
‎Tare! Mai bine decât ce făceai înainte.
‎- Da. ‎- Mult mai bine.
‎Am discutat tot drumul ‎din San Bernardino la Riverside.
‎Bun. Voiai apă, nu? Îi aduci tu?
‎- Scuze. ‎- Nicio problemă.
‎Am ajuns la numele tău ‎cercetând un caz. Bine?
‎- Un caz? ‎- Da.
‎Într-o anchetă.
‎Ce e? Membri de bandă sau…
‎Are legătură cu 5150. ‎O fată a fost împușcată.
‎O fată?
‎Dar eu vreau să te întreb ‎despre mașina ta.
‎Fordul tău Expedition a fost identificat ‎ca prezent la fața locului.
‎Al meu era? Cu plăcuțele mele? Nu știu.
‎Da, mașina ta a fost acolo.
‎- Și… ‎- Când a fost asta?
‎În februarie.
‎În februarie?
‎Nu știu.
‎Ba știi.
‎Când dezmințea, când nega
‎sau îmi contrazicea dovezile, ‎îl presam în continuare:
‎„Problema nu e dacă ai fost acolo. ‎Știu că ai fost. Dar vreau să aflu de ce.”
‎Nu mai conduce nimeni din 5150 ‎sau din vecinătate mașină ca a ta.
‎Când vorbesc despre Jokes, ‎apare mereu mașina aia.
‎- Jokes? ‎- Da. Tu.
‎Acum e momentul să fii sincer cu mine,
‎fiindcă sunt singurul tău aliat.
‎După o vreme, l-am obosit.
‎Problema e ‎că, dacă îmi spui că n-ai fost acolo…
‎Bine, o să spun adevărul, dar…
‎Asta vreau să-mi spui. Adevărul.
‎N-am avut niciun amestec, ‎a fost un accident.
‎Spune! Povestește-mi cum a fost!
‎ORA 20:36 ‎CU ȘAPTE MINUTE ÎNAINTE DE INCIDENT
‎Nu știu, ‎ne plimbam cu mașina pe lângă Rutland.
‎Parcul Rutland? E teritoriul 5150? ‎Sau e aproape de teritoriul MD?
‎Da, e al MD.
‎Și erați toți îngrămădiți în Expedition?
‎Mașina era plină. Eram vreo șapte în ea.
‎Apoi a trecut un Expedition alb, ‎era să ne lovească.
‎Ne-a luat fața și a tulit-o.
‎Era cât pe-aci să ne lovească.
‎„Aici eram când am văzut ‎SUV-ul condus de Robert.
‎Aici am oprit ‎când au venit cele două mașini.”
‎Apoi au început…
‎Au început să tragă în noi ‎din Fordul Expedition alb.
‎- Trăgeau în voi? ‎- Da.
‎Voiam să plec, ‎dar Lil Huero a zis: „Oprește!”
‎- A coborât. ‎- Bine.
‎Deci Lil Huero a coborât?
‎JULIO HEREDIA ‎ZIS ȘI „LIL HUERO”
‎Încotro a apucat-o? S-a dus spre…
‎Nu știu. M-am lăsat în jos. ‎Zburau gloanțe pretutindeni.
‎Ce curaj, ‎să coboare când se trăgea în voi!
‎Mare curaj, să coboare așa.
‎E nebun. E dement. E ciudat.
‎Ce ai văzut în mașina în care era fata? ‎Părea nimerită de gloanțe?
‎- Da. ‎- Avea găuri de glonț?
‎- Nu, era sfărâmat geamul. ‎- Care geam?
‎Parbrizul, în dreptul pasagerului.
‎Bine. Și spui că se trăgea în voi? ‎Mașina voastră a fost împușcată?
‎Nu. Nu cred.
‎E cam ciudat că nu v-au nimerit.
‎- Aș fi crezut că da. ‎- Nu știu.
‎SUV-ul lui William ‎nu avea urme de gloanțe, cartușe goale,
‎în reședința Theobald ‎nu găsiserăm nicio armă.
‎În lipsa acestor dovezi, ‎nu aveam cum să dovedesc concludent
‎că membrii familiei Theobald ‎au tras în ei.
‎Când l-ai revăzut pe Lil Huero?
‎Nu l-am mai văzut. ‎N-am mai auzit de el niciodată.
‎Nu?
‎Nu luaseră legătura cu Julio Heredia.
‎Nu-l văzuseră. ‎Nu se mai ocupa de fărădelegile lui.
‎Se evaporase.
‎Lil Huero, respectiv Julio Heredia,
‎părea suspectul principal.
‎Trebuia să-l găsesc, să pun mâna pe el.
‎Facem o pauză? Stai aici câteva minute?
‎- Bine. ‎- Bine. Revin imediat.
‎- Rămâne între noi? ‎- Poftim?
‎O să mai afle cineva de asta?
‎- Dacă o să dau pe goarnă? ‎- Nu vreau să fiu ucis.
‎- Nu-i spun lui Lil Huero. ‎- Bine.
‎Încă nu aveam motive suficiente ‎ca să-l arestez.
‎Și, cum totul depindea ‎de disponibilitatea lui de a mă ajuta,
‎trebuia să-i dau drumul până la urmă…
‎fiindcă așa îi promisesem.
‎- San Bernardino sau… ‎- Mă lași la Parkview?
‎Parkview? Da, sigur.
‎Dar era o captură importantă.
‎Aici apar diverși indivizi ‎care se aflau atunci la locul crimei.
‎El e William Lemus Junior, ‎poreclit Little Rascal.
‎Și fratele lui, Manuel.
‎Porecla lui Manuel era Tripper.
‎Mi se părea o porcărie.
‎La școală, bandele vizau copii, ‎ca să-i racoleze de mici.
‎Nu eram de acord. ‎Le-am zis: „Sunt prea mici.”
‎Mi-au zis: ‎„Pe tine cum crezi că te-am racolat?”
‎MANUEL LEMUS ‎FOST MEMBRU 5150
‎Am fost la petrecere la ei acasă, ‎îmi plăcea tot ce făceau.
‎Casa era plină de oameni.
‎Muzica era dată tare.
‎În clipa aia, ‎am simțit că acolo îmi era locul.
‎Imediat după asta, ‎a venit la mine un tip pe motocicletă.
‎La începutul anului școlar,
‎cineva a zis că tipul pe motocicletă ‎e ăla care te împușcă.
‎Julio.
‎A zis: „Exact, dă-i o bere!”
‎Eu nu beam alcool.
‎„Vrei să intri, sau nu?”
‎”Vreau.”
‎„Dă-i niște iarbă.”
‎„Nu fumez.”
‎„Vrei în bandă? Fă asta! ‎Vrei în bandă? Fă aia!”
‎A ridicat mâna și a zis: „Ardeți-l!”
‎Unul m-a înhățat și m-a trântit la pământ, ‎m-a țintuit la podea.
‎Pe urmă am fost acceptat.
‎Și au început să mă îmbrățișeze strâns.
‎„O să te apărăm în orice situație.”
‎La școală, voiau să stau cu ei.
‎Mă voiau la masa lor.
‎Mi se părea că sunt primit în familie.
‎Simțeam că nu am de ce să mă tem.
‎N-ar fi trebuit să mă simt la adăpost? ‎Să simt că nu mă poate ataca nimeni?
‎Eram cu cei care atacă oameni.
‎Duceam o viață liniștită.
‎BETY LEMUS ‎MAMA LUI MANUEL
‎N-am avut niciodată probleme.
‎Băieții ăia era prietenii lui, ‎fiindcă erau vecini de cartier.
‎Erau prietenii lui.
‎Îmi păreau tare nevinovați.
‎Erau respectuoși cu mine. ‎Nu vorbeau urât.
‎Habar nu aveam cât de gravă era problema.
‎Nu se terminase. ‎De asta am continuat atâta.
‎De asta n-am renunțat.
‎Mai aveam multe de făcut.
‎JOKES: CE TE FACE SĂ ZÂMBEȘTI? ‎ANGEL: AI MEI
‎M-am străduit din răsputeri ‎să fiu Crystal.
‎ANGEL: ÎMI PLACE ȘI SĂ CÂNT
‎JOKES: PUN PARIU CĂ AI O VOCE SUPERBĂ
‎Să faci pe cineva să se îndrăgostească ‎de o moartă te dă peste cap.
‎Când scriam în numele lui Angel…
‎și mă prefăceam că sunt ea,
‎de fapt o păstram vie în sufletul meu.
‎Iar stătusem cu ea toată noaptea.
‎Până târziu.
‎Cred că asta a făcut ‎să fie atât de greu la final.
‎Pur și simplu… Mă simțeam…
‎captivă în imaginea ei.
‎Iar ea nu mai era. ‎Era greu să îi văd chipul zi de zi.
‎JOKES: CÂND NE VEDEM?
‎MĂ CHINUI?
‎Atunci a început ‎să-mi fie greu pe MySpace.
‎RĂSPUNDE-MI, TE ROG
‎I-am zis mătușii Belinda
‎că nu mai pot.
‎Nu mai puteam să continui.
‎Da, am fost foarte…
‎Am fost foarte deprimată.
‎Am zis: „De ce nu l-au arestat pe Sotelo?”
‎După ce au aflat totul și el a recunoscut.
‎Totul ajunge la limită la un moment dat.
‎Ca un vas umplut până la refuz.
‎Nu are nicio supapă. ‎Se tot umple, până începe să crape.
‎Și se revarsă, ‎fiindcă nu mai încape nimic.
‎Înțeleg cum e pe străzi. Vrei s-o rezolvi. ‎Frații tăi vor s-o rezolve.
‎- Dar s-a făcut deja destul rău. ‎- Da.
‎Nu e cazul să ajungi iar la închisoare. ‎Nici frații tăi.
‎Nici să se mai chinuie mama ta așa, deci…
‎Știu că pe fiii ei nu-i prea interesa
‎să soluționăm cazul.
‎Preferau metodele lor. ‎Asta n-ar fi fost bine pentru nimeni.
‎Fiii dumitale vor să rezolve ei situația?
‎- Nu. ‎- Nu? Bine. Asta e bine.
‎Da, nu… Nu avem nevoie de așa ceva.
‎Numai fiindcă i-am promis mamei
‎nu am făcut ceea ce voiam să facem.
‎„Fiți atenți! Fără violență! ‎Nu în numele fiicei mele.”
‎Dar, în sinea mea, ‎tot eram sigură că o să-l omor.
‎Atunci am preluat eu pagina, ‎fiindcă, după atâtea luni,
‎începi să te întrebi: ‎„Doamne, o să-l prindă vreodată?”
‎Eram copleșită de furie.
‎Încercam să aflu totul ‎despre familiile lor, despre ei.
‎Liceul Riverside.
‎Am început să prind curaj.
‎Treceam cu mașina pe lângă casele lor, ‎le fotografiam mașinile,
‎plăcuțele de înmatriculare.
‎Am sunat la FBI și la Imigrări.
‎Voiam să-i deportez pe toți.
‎Dacă îi puteam raporta pentru ceva, ‎îi raportam.
‎M-am interesat în legătură cu religia lor.
‎Santeria. Le-am aruncat chestii ‎în grădină.
‎Lumânări negre, ‎o păpușă voodoo luată de la magazin,
‎plină de ace.
‎Belinda o cam luase razna.
‎Era în lumea ei. Și…
‎O iubeam nespus, fiindcă e… ‎Dar poate face mari nebunii.
‎M-am împrietenit ‎cu niște tipi din banda Casa Blanca.
‎Le-am scris că William Sotelo ‎toarnă mizerii despre ei.
‎Că zice despre ei că-s niște blegi.
‎I-am asmuțit.
‎Au zis: „Te dai mare pe MySpace?”
‎Te dai mare pe MySpace…
‎Am răspuns: „Javră, vrei să vii la mine?
‎Ia-o pe autostrada 91.
‎Ieși spre La Sierra. Fă dreapta.
‎Eu conduc Fordul Expedition alb, javră.”
‎S-a lansat într-o tiradă ‎cu acel utilizator.
‎Până atunci fusese bine,
‎dar avea s-o dea în bară ‎dacă începea să-i amenințe
‎sau să facă lucruri ‎care să le stârnească emoțiile.
‎Detectivul Wheeler mi-a zis:
‎„S-a tras într-un număr mare ‎de Forduri Expedition albe,
‎li s-a dat foc sau au fost vandalizate.
‎Nu voiam să avem de-a face cu dezlănțuiri ‎care să ne împiedice investigația.
‎A zis: „Cred că e cazul ‎să încetezi cu tâmpeniile,
‎să nu mai intri pe site ‎și să ne lași să ne facem treaba.”
‎Am zis: „Da, bine. Am înțeles.”
‎Însemna că am rezultate. ‎Nici prin gând nu-mi trecea să încetez.
‎Era în jur de 20 aprilie. 4-20. ‎Codul poliției pentru marijuana.
‎Își urau toți „4-20 fericit!”
‎„Bag una mare.” și „Petrecem la greu.”
‎„Petrecere”, mi-am zis.
‎125 DE STRIPTEUZE! ‎CONCURS DE STRIPTEASE
‎BĂUTURI LA LIBER PENTRU VIP-URI
‎O SĂ FIE NEBUNIE!
‎AI INVITAȚIE VIP!
‎Am început să trimit mesaje
‎în care scria că Angel dă ‎o petrecere bombă pe 6.06.2006
‎și că le spun unde are loc petrecerea ‎abia la ora șase a acelei zile.
‎Îmi amintesc ‎că mi-a spus despre banda 5150
‎și că se dădea drept altcineva ‎ca să-l momească pe unul dintre membri.
‎Dădea o petrecere. ‎Era ceva cu o petrecere.
‎Prin Perris trece ‎un drum numit Ryder Road.
‎Aici devine și mai nebunesc.
‎Un loc de unde să-i văd venind, ‎dar ei să nu mă vadă.
‎Și am… Da.
‎A zis: „N-o să crezi ce fac.”
‎Am zis ce mă înfricoșa mai mult.
‎Că știu că asta vrea să facă, ‎dar mi se părea nebunie curată.
‎LA CE ORĂ APUNE SOARELE PE 6 IUNIE
‎SECȚII DE POLIȚIE DIN RIVERSIDE
‎DE LA CE DISTANȚĂ DE AUD ÎMPUȘCĂTURILE
‎Cine urma să tragă?
‎Eu urma să-i împușc. Eu… ‎Era treaba mea.
‎Erau ai mei. Urma să-i împușc cu mâna mea.
‎ACCES INTERZIS ‎VEȚI FI URMĂRIȚI ÎN JUSTIȚIE
‎Aveam un plan și aveam armă.
‎Țintești bine?
‎Doar nu aveau să fie departe.
‎Opreau mașina și trăgeam în ei.
‎Știi?
‎Și gata, s-ar fi zis cu ei.
‎Îmi amintesc că am venit acasă și…
‎Da, ea ieșea. Era hotărâtă.
‎Orice ar fi fost, urma s-o aline.
‎Asta își dorea, știi?
‎Soțul meu și băieții spuneau: ‎„Mamă, trebuie să renunți. Oprește-te.”
‎Nu voiam s-o lăsăm.
‎Simțeam că ne pierdem mama.
‎Am plănuit să mă duc să omor niște oameni.
‎Meditați la asta.
‎Ești sinucigașă sau criminală, ești…
‎Nu-ți pasă, dar îți pasă prea mult.
‎Era ziua din ajun.
‎MAI EȘTI
‎Nu voiam să-l rănesc. Nu voiam să-l omor.
‎Dar m-am nimerit la calculator.
‎Și plângeam de mama focului.
‎ANGEL: ȘTIU CINE EȘTI
‎ANGEL: MĂ IUBEȘTI?
‎JOKES: ȘTII BINE CĂ DA
‎Voiam să sufere cum sufeream noi.
‎ANGEL: ATUNCI SPUNE-O
‎JOKES: TE IUBESC
‎ANGEL: ATUNCI
‎DE CE M-AI UCIS?
‎Nu discuți cu Angel. ‎Asta e fata pe care ai ucis-o.
‎EA E CRYSTAL THEOBALD
‎Se pare că nici nu știai ‎pe cine uciseseși.
‎Niciunul nu ați recunoscut-o în poză.
‎De ce m-ai ucis?
‎Aveam visuri. Aveam speranțe.
‎De ce?
‎ON-LINE ACUM!
‎Nu mi-a răspuns.
‎Atunci i-am dat detectivului ‎acces la contul MySpace.
‎I-am dat parolele, ca să mă țin în frâu.
‎Jokes s-a evaporat. S-a făcut nevăzut.
‎N-a mai auzit nimeni de el.
‎Nu îl aveam pe William în arest ‎în acel moment,
‎așa că trebuia să-mi spună altcineva ‎ce s-a întâmplat în mașină.
‎Aici e Wyburn, ‎epicentrul de pe atunci al bandei 5150.
‎Era o stradă ‎unde mai erau doi membri ai bandei
‎dintre cei din mașină, frații Lemus.
‎Casa din stânga mea ‎era casa fraților Lemus.
‎Jokes spusese că se aflaseră în mașină,
‎deci erau următorul pas, ‎de vreme ce nu-l aveam pe Julio.
‎S-a tras cu arma.
‎Nu știu dacă trăgeau în voi.
‎Nu știu dacă trăgeați voi în cineva.
‎Dacă aș fi fost implicat…
‎- Cred că au tras în noi. ‎- Eu m-aș aminti.
‎M-a întrebat din nou.
‎„Știm totul.
‎Ești singurul care nu vorbește.”
‎Mi-ai spus că nu știi nimic ‎și că nu erai în mașină.
‎Acum știu că mințeai.
‎Fiindcă-mi spui că fratele meu e aici ‎și că ne lași să vorbim.
‎Și pe urmă el îmi spune: ‎„Zi-i așa și pe dincolo, că te închide.”
‎El a recunoscut.
‎Nu ne-a ascuns nimic. ‎A zis: „Știți ce? Am fost acolo.”
‎A zis: „Fratele tău e alături
‎și ne-a spus totul.”
‎Ăsta e botul mașinii?
‎Da. E botul mașinii.
‎Bine.
‎Ăsta sunt eu. Ăsta e frate-meu. ‎Doar noi eram în spate.
‎- Erați în spate de tot? ‎- Da.
‎E desenul lui William Lemus.
‎Se vede că vorbea despre Jokes și Huero.
‎Jokes a zis: „Ăștia erau în mașină.”
‎William Lemus a confirmat. ‎Începeau să se asemene poveștile.
‎Mașinile erau la fel. ‎Agresorul era același.
‎A tras un foc pe sus, ‎apoi a țintit spre mașină.
‎- Da. ‎- Pac!
‎- Atunci a tras în mașină. ‎- Da. Bine.
‎El. Nu eu.
‎„O să-l aducem aici.” Bine.
‎Să vedem dacă putem vorbi cu el.
‎L-au adus.
‎Și în clipa aia, pe loc,
‎mi-a venit să sar la el…
‎și să-mi atac fratele.
‎Regulile spun să nu zici nimic.
‎Spui adevărul?
‎Aveau să-l omoare.
‎Altfel, înseamnă că minți.
‎Vrei să mă minți ‎în toiul anchetei unei crime?
‎Asumă-ți riscul.
‎Sau fii sincer ‎și spune-mi ce s-a întâmplat.
‎Mai simplu de atât nu se poate.
‎- Știu că n-am ucis pe nimeni. ‎- Bine. Spune-mi ce s-a întâmplat.
‎Mi-am zis: ‎„Lasă. Nu scoți o vorbă de la mine.”
‎Și ne-au eliberat.
‎Și, când ne-au eliberat…
‎L-am privit pe fratele meu și i-am zis: ‎„Nu știu ce ai făcut acolo.”
‎Știam deja că banda vrea să ne omoare.
‎Într-o zi, sau mai exact într-o noapte…
‎5150 a organizat o întrunire.
‎Ne spuneau: „Frate-tău a fost, nu-i așa?”
‎30 IULIE 2006, ORA 00:17
‎„Nu știu, nu eram în aceeași cameră. ‎El era în alta.”
‎„De ce era în altă cameră? ‎De ce a stat mai mult?
‎De ce ai ieșit mai întâi tu, apoi el, ‎când ați ieșit?”
‎„Nu știu.”
‎„Ce-ai face dacă-l omor pe frate-tău?
‎Te-ar deranja?”
‎L-am privit și am zis…
‎„Aș face exact ce ai face tu ‎dacă ți-ar omorî cineva fratele.”
‎Și am decis pe loc.
‎Mă retrag.
‎Și am plecat.
‎Voiam ca fratele meu să fie bine.
‎Am plecat împreună la Los Angeles.
‎Dacă nu ne prindeau pe noi, ‎știam că o să-i atace pe mama și tata.
‎Le-am zis să plece de acolo.
‎Nu m-au ascultat.
‎Ce adresă aveți, domnule?
‎Glasgow 3435.
‎O droaie de copii în negru.
‎Sau nu erau copii. ‎Nu-mi dădeam seama, erau prea departe.
‎Și despre câți copii e vorba?
‎Vreo zece, doisprezece.
‎A sunat soțul meu și l-au întrebat: ‎„Rămâneți acolo?”
‎Le-a zis: „Nu, cum să rămân? ‎Plecăm, dar trimiteți un echipaj.”
‎Cum vă numiți?
‎Mă numesc William Lemus,
‎dar nu vreau să mă amestec în asta.
‎Nu primiți poliția?
‎Sigur că nu.
‎Puteam să plecăm și am plecat.
‎Dar nu știam ce voiau să facă.
‎Cred că, dacă mama n-ar fi plecat,
‎probabil că i-ar fi ars de vii.
‎Toate lucrurile de suflet.
‎Dar, fiind creștină, cum scrie în Biblie:
‎„Gândul omului nu e totuna ‎cu gândul Domnului.”
‎Există oare loialitate în lumea asta?
‎Nu înseamnă nimic.
‎Manuel, tatăl tău a zis ‎că vrei să mai vorbim.
‎- Da. ‎- Îți reamintesc…
‎Când au încercat ‎să le facă ceva părinților mei, am zis:
‎„Bine. Vreau un detectiv. ‎O să îi spun tot ce vrea.”
‎Îți amintești acea seară?
‎- Vă spun toată povestea. ‎- Bine.
‎La început, prietenii mei,
‎nu mai știu pe la ce oră, ‎dar seara târziu,
‎au venit acasă la noi.
‎Era noapte.
‎Eram într-un SUV.
‎A oprit o mașină.
‎ORA 20:26
‎Din ea a ieșit un tip…
‎CU 17 MINUTE ÎNAINTE DE INCIDENT
‎„Au vrut să mă omoare, ‎să tragă în mine, cu fiica mea în mașină.”
‎Era un SUV mare, o camionetă sau așa ceva.
‎Era MD.
‎Altă bandă.
‎Julio era hotărât să facă ceva.
‎„Să-i ia dracu'! Îi eliminăm chiar acum.”
‎Apăruseră la intersecția ‎dintre Greenpoint și Geranium
‎și căutau să se răzbune pe o bandă rivală ‎despre care credeau
‎că trăsese în acea zi ‎într-un tovarăș de-ai lor.
‎Nu cunoșteau familia Theobald.
‎Nu aveau nicio legătură cu ei.
‎Dar au dat de SUV-ul lui Robert. ‎L-au văzut pe el.
‎Nu știu ce s-a întâmplat. ‎Stăteam în mașină.
‎Eram parcați, ‎iar el era acolo, cu fața la noi.
‎Când a demarat Robert, s-au luat după el.
‎Apoi l-au pierdut
‎și au oprit la intersecția ‎Greenpoint cu Geranium.
‎Atunci au venit două mașini ‎până la mașina lor,
‎aproape în mijlocul intersecției.
‎Au crezut că sunt membrii bandei rivale, ‎care vin să-i atace.
‎Julio a ieșit din mașină ‎și s-a dus în mijlocul drumului.
‎Deja își scotea pistolul și a tras.
‎Glonțul care a lovit-o pe Crystal ‎i-a nimerit în ceafă,
‎spre baza gâtului.
‎A fost printre ultimele focuri trase
‎pe când mașina părăsea zona.
‎La zece cvartale mai în față, a oprit. ‎Am știut că fusese împușcat cineva.
‎- Afară de tot? ‎- Da.
‎- Lil Huero. ‎- Doar el?
‎- Doar el. ‎- Bine.
‎Cu William și Manuel Lemus ‎aveam o relație
‎în care simțeam ‎că ei știu că le vreau binele.
‎M-am ridicat și m-am întors, ‎ca să vadă din spate că nu am microfon.
‎Puteau deveni martorii mei cheie ‎în acest caz.
‎Era în locul pasagerului, ‎dar în scaunul din spate. Bine.
‎Era deja foarte probabil
‎să ajungem în instanță.
‎Să fie tras cineva la răspundere.
‎8 AUGUST 2007 ‎18 LUNI DUPĂ MOARTEA LUI CRYSTAL
‎Poliția! Avem mandat!
‎Am făcut o mare razie ‎printre membrii de bandă, cu alte agenții.
‎Poliția a executat miercuri o serie ‎de mandate de percheziție legate de bande.
‎Au avut loc descinderi în 25-30 de case
‎într-o anumită dimineață.
‎„A fost un regim al terorii”, ‎a spus procurorul general.
‎„Cred că am desființat banda miercuri.”
‎ROSARITO, MEXIC
‎Cei de la care aflam ‎informații despre Julio Heredia
‎m-au sunat și au zis: „Știm unde e.”
‎Julio s-a trezit înconjurat de polițiști.
‎Polițiști mexicani.
‎Cred că în decurs de o zi l-am prins.
‎Azi ne recâștigăm parcul, străzile,
‎cartierul și o parte din comunitate ‎și le redăm proprietarilor de drept.
‎Nu există dreptate.
‎Dreptatea ar însemna ‎să ne-o aducă înapoi pe Crystal.
‎Era plin de dube ale presei. Eram uluită.
‎Activitatea ei pe rețeaua de socializare ‎a adus informații care au dus la arestări.
‎Fuseserăm înștiințați în ajun
‎că Julio Heredia fusese acuzat ‎de uciderea fiicei mele
‎și că era reținut de poliție.
‎I-am mulțumit lui Dumnezeu că l-au prins.
‎Ești acuzat de crimă… ‎Chiar ești așa de încrezător?
‎Mă uit la tine și văd că nu ești.
‎Ba nu, sunt sigur. Mă gândeam la altele.
‎- La ce te gândeai? ‎- La Anna?
‎- La pruncul pe care-l poartă? ‎- Da.
‎Se întâmplă multe în viața ta acum.
‎În ce lună e?
‎- A patra. ‎- A patra?
‎- Băiețel sau fetiță? Știi? ‎- Nu.
‎Ea cum se simte?
‎Bine.
‎Aștepți un copil.
‎Dă un exemplu, fii bărbat și recunoaște.
‎Ai greșit. Oricine poate greși. ‎Greșeli mai mici sau mai mari.
‎Dar în clipa asta ai șansa ‎să faci o schimbare.
‎Să fii alt om, Julio.
‎Te mai gândești până mâine?
‎Nu, vreau doar… Vreau un avocat, fir-ar!
‎Îmi vreau drepturile. ‎Vreau pe cineva aici.
‎Deci acum vrei avocat? ‎Dacă vrei, poți primi un avocat.
‎Vrei? E în regulă.
‎- Dar acum ai la ce medita. ‎- Oricum voi nu mă înțelegeți.
‎CABINETUL AVOCAȚILOR DIN OFICIU
‎Riverside era un fel de Vest Sălbatic ‎al sistemului de drept penal.
‎Cel puțin în sudul Californiei. ‎E impresionant să profesezi acolo.
‎Procuratura are reputația
‎că e agresivă ‎în urmărirea penală a bandelor.
‎Într-atât încât cere ‎condamnarea la moarte a membrilor.
‎Noi, pe de altă parte, ‎îl reprezentăm pe Julio
‎și încercăm ‎să-i arătăm latura umană, interesele.
‎Dar ei vor o decizie dură ‎pentru o familie care a pierdut pe cineva.
‎Acum va veni familia
‎și vor discuta cu procuratura ‎despre pedeapsa cu moartea.
‎Știu că Belinda era foarte pătimașă ‎și voia ca el să plătească prețul suprem.
‎Nu i-o iau în nume de rău. Deloc.
‎RIVERSIDE ‎CRIMĂ
‎Da, îl urăsc.
‎Sincer.
‎Nu-mi vine în minte nimic suficient de rău
‎pentru el.
‎PROCURATURA CERE PEDEAPSA CU MOARTEA.
‎În cazuri de pedeapsă cu moartea, ‎te gândești doar cum să-i salvezi viața.
‎Trebuie cercetată ‎întreaga viață a acelui om,
‎fiindcă nu omori doar partea din el ‎care a comis crima, ci pe toate.
‎Trebuie să-i spui povestea. ‎Cum a ajuns acolo.
‎Nu justificări, ci explicații.
‎În poza asta era foarte micuț.
‎Foarte mititel.
‎Cu urechile lui mari.
‎Îmi amintesc că ne-au trimis documentele.
‎Actele pe care trebuia să le completăm.
‎Dacă ai peste 18 ani ‎și vrei să asiști la execuție, poți.
‎Uite-o pe mama!
‎A fost greu să locuim cu mama.
‎Lua droguri, bea…
‎Mâncam de pe jos,
‎așa de foame ne era.
‎Poza asta îmi stârnește ‎multe amintiri neplăcute.
‎Nu aveam mâncare. Nu aveam mobilă.
‎Julio trebuia să aibă grijă de toți, ‎să facă rost de bani, să muncească.
‎Julio a fost singurul meu model patern.
‎Îl respectam pe Julio.
‎Voiam să fim ca el. Ne îmbrăcam ca el.
‎Eram mândri.
‎Mergeam la școală și le spuneam tuturor: ‎„Ăla e văr cu noi.”
‎Aici era casa noastră. ‎El locuia peste drum.
‎A fost ultima casă ‎în care a locuit cu mama lui.
‎Julio avea 14 sau 15 ani pe atunci.
‎Cred că nu a acceptat faptul ‎că mama lor nu a ținut să-i ia înapoi.
‎Nu a încercat să-i aducă înapoi.
‎Poza asta îmi amintește ‎de începuturile lor.
‎Când ieșeau și se amestecau ‎în toate chestiile alea.
‎A început să stea cu băieți mai mari.
‎Îl primeau acasă, îi dădeau droguri.
‎Apoi au început să-l pună să facă lucruri ‎pe care n-ar fi trebuit să le facă.
‎Aici e toată lumea.
‎Toți par atât de tineri în poza asta!
‎Un tip l-a înjunghiat ‎cu un cuțitoi de bucătărie.
‎Julio era slab. ‎I-a ieșit cuțitul prin spate.
‎Atunci mi-am dat seama ‎că nu mai era același om.
‎Îi dispăruse bucuria. Îi murise complet.
‎Până și Nick a zis: ‎„Mamă, nu-mi place javra asta.”
‎A zis: „Nu-l plac deloc.
‎Dar trebuie să te gândești ‎că, la 17 ani, mie mi se rupea.”
‎Îmi plăcea sportul.
‎Jucam fotbal, ‎mă dădeam cu bicicleta de teren.
‎După ce a fost ucisă Crystal, ‎am început să mă bat la școală,
‎eram țâfnos, furios pe lume, aș zice.
‎A început s-o dea în bară. ‎Era furios. Voia răzbunare.
‎Voia să intre într-o bandă.
‎- Care fiu? ‎- Nicholas.
‎Da, eram într-o bandă rivală cu 5150.
‎M-am integrat printre ei.
‎„Lua-i-ar dracu', hai să-i căutăm!” Și…
‎Acum trebuie să mă tem că fiul meu ‎va fi ucis într-o luptă între bande,
‎că face parte dintr-o bandă ‎sau că va ucide pe cineva.
‎Ca minor, am fost arestat de multe ori.
‎În cazul cu arma, ‎pentru agresiune cu armă de foc.
‎Abia am ieșit din închisoare, nu merită.
‎Persiști în negare.
‎Nu-ți vine să crezi că fiul tău ‎ar fi capabil de așa ceva. Să ia o armă.
‎„Cum ai pus mâna pe armă? De unde o ai?”
‎Ajunsesem la fundul sacului.
‎Aici…
‎Belinda trebuia să se dezmeticească.
‎Trebuia să mă analizez foarte bine
‎și să înțeleg ‎de ce simt toate acele lucruri.
‎De ce sunt furioasă pe lume.
‎Și de unde vine toată furia asta.
‎Pe ce sunt furioasă?
‎Pe mine eram furioasă. Pe mine.
‎Eram dezamăgită de mine.
‎Cine e? La pământ!
‎Dacă se întorc. ‎Ascunde-te după mașină, Ben! Repede!
‎Doamnă, credeți că era un adolescent?
‎Ultima zi în care m-am drogat ‎a fost ziua morții lui Crystal.
‎Da. Eram drogată.
‎- Era mai scund decât mine. ‎- Slab, voinic?
‎Doamne…
‎Și asta era ‎tot ce-și dorea Crystal să fac.
‎„Mamă, lasă-te!”
‎Încă îmi bubuie inima. Nu-mi vine să cred.
‎Și n-am putut să fac asta pentru ea. ‎Nu cât trăia.
‎Trebuie să învăț să mă iert.
‎Iar asta e mai greu ‎decât să-l iert pe Julio Heredia.
‎Chiar e mai greu.
‎A trebuit s-o spun.
‎VOCEA VICTIMEI SE VA FACE AUZITĂ
‎…toate crimele din Riverside.
‎Absolut fiecare zi e subiect de știri.
‎Doar numele se schimbă.
‎Înțeleg. Droguri, bande,
‎toți erau praf de drogați în seara aia.
‎Pot să spun: „Numai din voia lui Dumnezeu ‎n-am fost eu aceea.”
‎Și, de fapt, de asta am cerut
‎să se renunțe la pedeapsa cu moartea.
‎Pentru prima oară în viață, ‎am făcut ce trebuia.
‎Am făcut ce trebuia. Da.
‎DUPĂ RENUNȚAREA LA PEDEAPSA CU MOARTEA, ‎CAZUL LUI JULIO A AJUNS ÎN INSTANȚĂ.
‎TRECUSERĂ CINCI ANI ‎DE LA MOARTEA LUI CRYSTAL.
‎TRIBUNALUL RIVERSIDE
‎Dacă ai de-a face ‎cu membri loiali bandelor
‎și știi ce preț plătesc dacă toarnă,
‎rareori dai de unul sau doi ‎care să coopereze cu poliția.
‎A fost o lovitură.
‎Când a auzit focurile de armă, ‎a coborât din mașină.
‎A ieșit.
‎De data asta, am auzit alte împușcături.
‎Mi-a fost frică, fiindcă…
‎Știu câți oameni are organizația asta.
‎Nu e ceva ce poți desființa.
‎- L-ai văzut pe Lil Huero pe meta? ‎- Da.
‎- N-ai fumat cu el? ‎- Niciodată.
‎Nu l-am văzut fumând, ‎dar știu că ia, după ochi.
‎A fost de neconceput să-i văd ‎dând declarații contra fratelui meu.
‎Copilăriserăm împreună.
‎Erau mereu pe la noi pe acasă.
‎Am văzut când a tras Lil Huero primul foc.
‎Nu le-am văzut pe celelalte, ‎doar pe primul.
‎M-am simțit rănit.
‎Eram toată ziua împreună
‎și mi se părea că a minți
‎doar ca să ieși din încurcătură…
‎Ai avut vreo interacțiune cu ei? ‎Au vorbit cu tine?
‎Deloc. Doar se uitau la mine, ‎dar eu nu voiam să-i privesc.
‎Cred că plânsul lui Manuel, ‎când a depus mărturie…
‎Știu că nu a intenționat ‎să facă ce a făcut.
‎Nimeni nu ar face-o intenționat.
‎Comentariile judecătorului ‎au fost foarte aspre.
‎„Domnul Heredia nu e un om bun.
‎Este un ucigaș violent, cu sânge rece…
‎și va plăti pentru ceea ce a făcut.”
‎JULIO HEREDIA A FOST CONDAMNAT PE VIAȚĂ,
‎FĂRĂ POSIBILITATE ‎DE ELIBERARE CONDIȚIONATĂ.
‎MANUEL ȘI WILLIAM-DAVID LEMUS ‎NU AU FOST ACUZAȚI.
‎Duceam o viață trepidantă.
‎Am făcut lucruri de neconceput.
‎Avem coșmaruri cu ele.
‎Nu pot să uit. Nu pot merge cu mașina ‎pe strada unde am copilărit…
‎fără să nu îmi amintesc.
‎Am visat-o…
‎Îmi păstrez toate amintirile.
‎A fost acum o lună.
‎Crystal stătea în fața mea.
‎Purta o rochie albă.
‎Apoi m-am trezit.
‎Va fi greu să mă iert.
‎Mama și tata încearcă mereu ‎să mă protejeze.
‎Să facă să-mi fie bine.
‎Încerc să nu-i mai dezamăgesc.
‎Vreau să am copii. Să întemeiez o familie.
‎Să fac ceva cu viața mea.
‎LA ZECE ANI DUPĂ MOARTEA LUI CRYSTAL,
‎WILLIAM „JOKES” SOTELO ‎ERA ÎNCĂ ÎN LIBERTATE.
‎Între mine și William Sotelo ‎era ceva personal.
‎Nu se termină până nu e prins.
‎CĂRȚI DE TAROT ANGEL
‎Simt că am nevoie să fie arestat ‎ca să se poată odihni în pace Crystal.
‎Să vedem, William Sotelo…
‎Unitate.
‎Cărțile spun că, oriunde ar fi, ‎nu îi merge prea rău.
‎Minunat. Înalta preoteasă.
‎Asta aș fi eu.
‎Și arată că sunt destul de înțeleaptă ‎ca să merg mai departe.
‎Trebuie să-mi ascult intuiția, ‎să am răbdare
‎și să pun atent în balanță ce vreau să fac ‎înainte să acționez.
‎Și cartea Dreptății.
‎E al nostru. O să-l prindă cândva.
‎Vin vremuri mai bune.
‎Da.
‎DUPĂ DOUĂ SĂPTĂMÂNI, ‎SOTELO E ARESTAT ÎN MEXIC.
‎ERA CĂSĂTORIT, AVEA PATRU COPII ‎ȘI ERA CULTIVATOR DE ARDEI IUȚI.
‎BELINDA A PRIMIT PE FACEBOOK ‎UN PONT CARE A DUS LA ARESTAREA LUI.
‎Dreptatea și răzbunarea?
‎Da, sunt cam același lucru.
‎Dar una înseamnă că poți rămâne liber, ‎cealaltă, că stai pe locul acuzatului.
‎Iar asta e o limită ‎pe care era s-o încalc și eu.
‎ÎN 2020, LA 14 DE LA MOARTEA LUI CRYSTAL,
‎SOTELO E CONDAMNAT ‎LA 22 DE ANI DE ÎNCHISOARE
‎PENTRU UCIDERE VOLUNTARĂ.
‎Subtitrarea: Liana Oprea