Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PRÆSENTERER
Official YIFY movies site: YTS.MX
Den er længere fremme.
Den første gade til højre.
Deres bagage, frøken?
Bær den op til hoveddøren, tak.
Godmorgen.
-Godmorgen. -Er De frøken Susanna?
Ja. Og hvem er De?
Maria, den nye tjenestepige. Det glæder mig at møde Dem.
Ja. Han fortalte mig om Dem.
-Hvem? -Min far.
-Gjorde han? -Ja. I hans breve.
Efterlad bagagen her. Jeg tager den ind senere.
-Tak. Og glædelig jul. -Glædelig jul.
Vi ventede Dem til frokost.
Ja, men jeg nåede et tidligere tog, så her er jeg.
Må jeg komme ind?
Værsgo.
Rachele…
Fru Rachele…
Jeg er skatteopkræveren.
Din idiot!
-Hej, mormor. -Hej.
Vi vidste, siden du var barn, at du var en idiot.
Hvordan går det?
Hvordan tror du, jeg har det? Jeg er her.
-Jeg kigger og venter… -Du venter på døden. Ja ja.
Ja, bare dril mig. Jeg gad godt se dig i min alder.
Værker dine ben stadig?
Det er ikke mine ben. Jeg er en byrde for alle.
Jeg skal altid bede om alting.
Jeg kan ikke gøre noget selv.
Maria. Giv mig mine piller, tak.
Javel, frue.
Hvordan går det?
-Det går. -Intet ændrer sig, vel?
Aldrig.
-Mor! -Susanna. Hvad laver du her?
Skulle du ikke tage middagstoget?
Jo. Jeg tog et tidligere.
-Hvem bragte dig hertil? -Jeg tog en taxa på stationen.
Du har ændret dig.
Mor, det er kun seks måneder siden sidst.
Men du er anderledes.
-Måske er det Milano. -Ja. Måske er det Milano.
-Du har røget. -Nej!
Du lugter af cigaretter.
-Cigaretter? -Ja.
Det må have været taxichaufføren. Han røg hele vejen herhen.
Nå…
Er far i haven?
Hvilken have? Han har ikke forladt huset i dagevis.
Er han syg?
Nej, han er ikke syg. Han blev doven. Men væk ham, hvis du vil.
-Okay. -Han sover deroppe.
-På gæsteværelset? -Ja, det har vi vænnet os til.
Ja.
Han snorker så højt. Han gjorde mig skør.
-Værsgo. -Tak.
-Har du mødt Maria? -Ja. Hun åbnede døren for mig.
Hun har været hos os i tre måneder nu.
Skal jeg lave morgenmad til hr. Marcello?
Nej. Lad ham hvile sig. Tak.
Jeg har ikke spist siden i morges.
Kan du lave noget til mig?
-Selvfølgelig. -Tak.
Hvordan er hun?
I betragtning af at vi valgte hende i en fart,
fordi Adele var væk,
er hun ret god.
Men hendes madlavning…
Hun bruger for meget salt, olie og hvidløg.
-Mor, hun er fra Syditalien. -Generer det dig ikke at have sådan en?
Fra Syditalien?
Nej, mor. Hun er smuk.
-Og? -Det ved jeg ikke.
Du vågner om morgenen, og hun er lige foran dig.
Adele var også en smuk kvinde.
Ja, men Adele var 70.
-Var hun? -Hvad skete der med hende?
Hun var blevet besat af at pudse vinduerne.
-Vinduerne? -Ja.
Og vi blev ved med at sige til hende: "Pas på, du falder ud…"
-Og? -Hun faldt.
-Faldt hun? -Morgenmaden er klar.
-Hvad skal vi have? -Skal jeg ikke have morgenmad?
-Lavede du den? -Ja, selvfølgelig.
En kvinde fuld af evner.
Du bør se hende, når hun skræller æbler.
Hun skræller to centimeter af. Der er intet tilbage.
Men hun betaler ikke for dem.
Hvem betaler så?
Antyder du noget, min kære?
Nej, det ville jeg aldrig gøre.
Bonjour, maman.
Tante Agostina!
Hej, Susanna. Velkommen.
Godmorgen, søster.
Godmorgen.
Går det godt?
Din søster havde lyset tændt langt ud på natten. Jeg kunne ikke sove.
Tante, løgne sender dig i helvede.
Caterina!
-Din djævel. -Hvorfor er du her allerede?
Jeg tog et tidligere tog. Jeg ville være sammen med jer.
Jeg har savnet dig.
Hvis du sov godt, ville du ikke bekymret dig om mig.
Hvis du slukkede lyset om natten, kunne jeg sove.
Hvis du ikke gik på toilettet 25 gange, kunne du sove.
Tak, mor.
Må man ikke engang gå på toilettet?
Kom nu, tante. Vær ikke vred.
Det er den lille pige.
Hun nyder at pine mig. Djævlen bor i hende.
Det er normalt. Det er juleaften.
Jeg glæder mig til midnat.
Det er tid til at vække din far.
Maria, vil du give ham kaffe? Og sig, at Susanna er her.
Javel, frue.
Hr. Marcello?
Tante er ikke blevet meget bedre.
Nej. Hun er stadig meget besk.
Han svarer ikke.
-Han svarer ikke. -Bare gå ind. Han er halvdøv.
Maria?
-Hvad sker der? -Hvad var det?
-Hvad skete der? -Hr. Marcello…
-Han er… -Han er hvad?
Han er død.
Hvad siger du?
Han har en kniv i ryggen.
-Tante! -Nej…
Mor, Marcello…
-Det er løgn! -Rolig.
Det kan ikke passe.
-Jeg kan ikke tro det. -Mor…
Mor…
Den sidder fast.
Jeg låste den.
Ingen skal derind, før politiet ankommer.
Er du skør?
-Vi kan ikke røre gerningsstedet. -Caterina…
-Giv mig den nøgle. -Nej.
Giv mig nøglen!
-Caterina… -Giv mig nøglen.
Far har måske brug for os.
Far har ikke brug for nogen.
Far er død.
Nej…
Måske er morderen her stadig.
Tante!
Tante.
-Tante Agostina? -Agostina, vågn op.
Prøv med det her.
Nej. Hun vågner ikke.
Milde himmel! Hvad var det?
-Lugtesalt gør underværker. -Stuen drejer rundt.
-Maria… -Nej, det er Susanna.
Pardon.
Maria, kan du ringe til en læge? Jeg er bange for, at jeg besvimede.
-Ja. -Nej, det er nok.
Tror du, vi vil passe dig op nu, hvor Marcello er død?
Mon Dieu…
Er Marcello død?
-Åh gud. -Lad hende være.
Så tier hun da stille.
Stakkels Marcello. På det sidste gik forretningen ikke godt.
Men jeg troede aldrig, han ville gå så vidt.
At stikke en kniv i sin egen ryg? Jeg tror ikke, han gjorde det selv.
Jeg har læst, at depression…
Jeg forstår, at I ikke vil høre det.
Men hr. Marcello blev myrdet.
Vi tilkalder politiet.
Åh, ja, Maria. Fint. Godt, du er her.
I det mindste har du stadig lidt klarhed.
Godt. Ja. Mor! Hold op med at drikke.
Hvad? Jeg har lige mistet min svigersøn.
Jeg ringer til politiet.
-Ledningen er skåret over. -Hvad?
-Hør… -Hvad var det?
Caterinas skodder. Dem genkender jeg altid.
-Jeg lukker dem. -Nej, vent.
Det er farligt. Morderen er her måske stadig.
Gud, et hjerteanfald. Åh gud. Et hjerte…
Nogen må gå ovenpå.
For at lukke hendes skodder!
Send den yngste derop.
-Jeg er lige kommet. -Og?
Jeg ville gerne, men…
Jeg er med. Jeg går derop.
Maria.
Den er unik. Så kun hvis det er absolut nødvendigt.
-Mor! -Hvad?
Det er en Ming-figur.
Kom nu, mor, det er nok.
Mor…
Lad os se.
Rolig, mine damer.
Der er ingen her.
Har du også tjekket skabene?
Ja. Og under sengene.
-Bag dørene? -Ja.
Inde i kisterne?
Frøken, vil De med op og se efter?
Jeg spurgte bare.
Faktisk tænkte jeg på hundene.
Hunde? Hvilke hunde?
Vores hunde. De gøede ikke hele natten.
Og?
De gør ved den mindste larm.
Og hvis de ikke gøede, kom der ingen fremmede ind i huset.
Så morderen kendte huset.
-Ja. -Maria, tak.
-Hvad? -Ming-figuren.
-Her. -Åh gud.
-Skal vi drikke te? -Ja.
Jeg laver teen.
Hvad skete der i går aftes?
Intet usædvanligt.
Det vil jeg ikke sige efter det, der skete med far.
Tænk jer om. Alle detaljer er vigtige.
-Hvem brugte telefonen sidst? -Det gjorde jeg vist.
Jeg ringede til brændehandleren klokken syv og bestilte.
-Hvornår ankom brændet? -Det gjorde det aldrig pga. sneen.
Klokken syv virkede telefonen stadig.
Ja.
Så var morderen her stadig.
Åh gud, hvilken pine.
Hvem kunne hade far?
Hvem handlede han med på det sidste?
Det ved jeg ikke. Han talte aldrig om arbejdet.
-Mormor. -Ja. Hvad?
Du sagde, forretningen ikke gik godt.
Ja. Han gik fallit.
Nej!
Hvad? Han gik fallit.
Han bad mig om mine obligationer.
Det gjorde han da ikke.
Jo, han gjorde.
Og han blev vred, fordi jeg ikke ville give ham dem.
Hvorfor ville du ikke det, når han var så desperat?
Gem du dem bare under madrassen.
Hvordan ved du, hvor jeg har dem?
Hvor opfindsomt.
Dine obligationer er ikke millioner værd.
Måske ikke.
Men det er et pænt beløb.
Hvorfor ikke give dem til familien, der har betalt for dig?
Fortryder du din gæstfrihed?
En uge er gæstfrihed. Ti år er hævd!
Mor!
-Hvad? -Undskyld hende. Hun mener det ikke.
Ja, undskyld.
Jeg er lidt rystet.
Var han i knibe med leverandører?
Ikke så vidt vi ved.
Det gik fint med alle, selv med den nye partner.
En ny partner?
-Den allestedsnærværende hr. Giannutri. -Hvorfor allestedsnærværende?
Han dukker tit op til middag.
-Især efter Maria begyndte at lave mad. -Vær ikke fjollet.
Han kom også op, da jeg lavede mad.
Hvornår lavede du mad?
Caterina, lad være.
Havde han en grund til at hade far?
Det ville jeg udelukke.
Hr. Giannutri har katte derhjemme. Når han kommer, bliver hundene skøre.
Havde det været ham, havde de lugtet det.
Det er sandt. Godt, Maria.
Drager han ikke fordel af fars død?
Nej.
Og hvem gør det?
Hvem arver fars aktiver?
Det gør jeg vel.
Ja. Halvdelen går til konen og halvdelen til børnene.
Jeg ved det ikke. Jeg er ikke notar.
Medmindre Veronica er med i testamentet.
Veronica?
Veronica, fars store kærlighed.
Vi ved, at de står hinanden nær.
-Så de ikke hinanden igen? -Gjorde de?
Ja, men kun som venner.
Er hun ikke i Paris?
Nej, hun har været her længe og har købt et hus.
-Er det sandt? -Sagde jeg ikke det?
-Nej. -Det har jeg nu.
Ja, hun har købt et hus ved søen.
De går ture sammen og rider.
Men jeg hader heste, så jeg undgår det gerne.
Ridning.
Er du ikke jaloux?
Mig, jaloux? Nej. På Veronica? Som om.
Hun er sådan en kedelig kvinde, så ubetydelig.
Ubetydelig?
Hvor sært, at far kunne lide hende.
Ungdommelige fejl. Uvigtigt. Jeg forstår ikke, hvad han så i hende.
Smag og behag…
Hvornår gik far i seng i går aftes?
-Spørger du mig? -Ja.
Aner det ikke.
Gik du i seng med ham, ville du vide det.
Hvad antyder du, Margherita?
Hold op. Jeg ved, du har været lun på i ham i årevis.
-Lun på ham? -Ja.
Hvor vover du? Jeg er en ærlig kvinde!
Ja, fordi ingen vil have dig.
-Det er sandt. -Tak, mor.
Undskyld.
Hvad ved du?
Hvordan ved du, hvordan det er at finde ud af,
at blandt milliarder af mennesker
bor din sjæleven i dit eget hjem og er din søsters mand?
Og du skal undertrykke alt!
Vi havde Leopardi her uden at vide det.
Du har et hjerte af sten. Du er kold, Margherita.
Og vi undrer os over, hvorfor Marcello døde?
Han var alene!
Du kunne være sammen med ham, men ville ikke. Jeg ville, men kunne ikke.
Hører du, hvad du siger?
Mor har haft dig her i årevis. Er det sådan, du takker hende?
Flirter du med far?
Aldrig.
Jeg flirtede aldrig med din far, din lille slange!
Mine følelser var platoniske.
Er du færdig?
Ja.
Hvordan fandt du hende? Havde hun anbefalinger?
Søsteren er Giannutris husholderske.
Hun arbejdede i byen, men kunne ikke lide det.
Da Adele døde, flyttede hun ind hos os.
Er jeg mistænkt nu?
Det er alle.
Og du holdt mindst af far.
Det ville jeg ikke vædde på. Hvorfor skulle jeg dræbe ham?
Utilfredse tyender er altid hovedmistænkte.
Hvorfor tror du, jeg var utilfreds?
Du var for sikker på hundene. Hvordan ved du, at de ikke gøede i nat?
Jeg sov ikke meget i nat. Jeg havde en dårlig fornemmelse.
Hvorfor det?
Hr. Marcello var nervøs i aftes.
Da jeg gav ham urtete…
Gav du ham urtete?
Ja, omkring midnat.
Hvordan ved vi, at du ikke dræbte ham?
Du var den sidste, der så ham i live.
Hvad griner du ad?
-Ved du, om nogen så ham derefter? -Nej.
Jeg havde ingen grund til at dræbe ham.
Og jeg er måske den eneste.
Maria!
Hvor vover du at tage sådanne friheder?
Åh gud! De stjal mine obligationer!
Obligationerne!
-Hvad siger du? -De stjal dem!
-Min livsopsparing! -Obligationerne!
-Vi har en morder her. -Tante!
Og også en tyv!
-Nej. -Mor!
Vil du have en drink?
Ja, måske en negroni.
Jeg laver den straks.
Fanden tage dem!
Du havde dem under madrassen.
Hvad?
Det er det første sted, en tyv leder.
Måske ville maman gerne have dem stjålet.
Hvad mener du?
Du fik dem til at forsvinde.
Du ville sælge dem uden at give mig min del af arven.
Hvilken arv? Jeg er stadig i live.
Tror du, mor ville lave sådan en farce?
-Hun var så glad for de obligationer. -Jeg sover på dem.
Hele natten. Jeg forlader aldrig værelset.
Løgner. Jeg hører dig gå rundt hele tiden.
Sover du nogensinde?
En negroni, frue.
Tak.
Jeg har sarte nerver.
-Og jeg sover let. -Hvor sært for sådan en dyster kvinde.
-Livet er så sjovt. -Hvad mener du?
-Hjælp! -Ingenting.
Nej, frøken!
Åh gud.
Var det dig?
-Hvad? -Stjal du mamans obligationer?
Jeg troede, du mente, om jeg dræbte Marcello.
Skam dig. Du stjal mors obligationer for at sælge dem og beholde pengene.
Hør her, Agostina.
Jeg lyttede til dig, men nu er det nok.
Alle ved, du giftede dig med Marcello for hans penge, og du ville tage alt.
Alle vidste, han var en gnier!
-Det tror jeg ikke. -Gør du ikke?
-Nej. -Du er mere en gnier.
Har du set det her hus?
Hvad er der galt?
Jeg måtte vente på, at Marcello døde for at skifte tapet!
-Mor, du overreagerer. -Ja. Du bor alligevel i Milano.
Og?
Og jeg bor her på dette museum!
Åh gud…
25 år med en mand, der snorkede som en gris.
Jeg giver ham to døtre, og hvad beder jeg om?
At udvikle os sammen. Men intet. Alt forbliver det samme.
Det er det samme dag efter dag.
Du anklager mig for at tage Marcello for pengene!
Skam dig!
Jeg går til politiet.
Hvis de anholder en af os, fortjener vi det.
-Men mor… -Ikke noget men.
Din hat…
Skal vi gå over til barvognen?
Ja.
Bilen starter ikke. Nogen har skåret ledningerne over.
-Du milde! -Ja…
Det beviser vores uskyld.
Hvad mener du?
Jeg ved ikke engang, hvor motoren er.
Det er noget, man læser i romaner.
"De skar ledningerne over." Hvordan gøres det?
Kan du forestille dig maman gøre det?
Hun kan ikke engang nå bilen.
-Hvorfor nævne mig? -Hvad mener du?
Ikke noget.
Men måske ved du og din søster, hvordan man gør.
-Sikkert. Ligner de mekanikere? -Jeg har ikke engang et kørekort.
Tante, jeg vil ikke spille dum for at slippe for at blive mistænkt.
Jeg kan godt åbne forklappen, Men jeg gjorde det ikke.
-Nogen er her. -Hvor? Åh gud!
Det er nok morderen.
-Vi gemmer os ovenpå. -Tag Ming-figuren!
Stille!
Efterlader I mig her?
Ja!
Hent figuren. Vi slår ham med den.
Tante!
Hjælp.
Kom ind.
Veronica.
Skræmte jeg jer?
Det var ikke meningen.
Hvorfor er De her?
Hvem sendte Dem?
Hvem leder De efter?
Kommer jeg ubelejligt?
Ja, ubetydelig er bestemt det første ord, man tænker på.
Det andet er kedelig.
Jeg ved, det virker sært, men for en time siden fik jeg et stygt opkald.
De sagde, at Marcello var blevet myrdet.
Hvem ville finde på sådan en spøg?
Så morbidt.
Og til jul. Jeg er fortvivlet.
Jeg prøvede at ringe så mange gange, men jeg kunne ikke komme igennem.
Så jeg gik herhen for selv at se efter.
Hvor er Marcello?
Det er fint med sjov og løjer. Men driv det ikke for vidt.
Undskyld.
Marcello.
Det er mig, Veronica.
Marcello. Åbn.
Låste han sig inde?
Åbn døren. Jeg vil se, hvordan han har det.
Marcello er død.
Død?
Så…
Hvem var det? I telefonen?
En mand eller en kvinde?
Eller kvinde.
Hvordan døde han?
En kniv i ryggen.
Hvordan vidste du, det var hans værelse?
Ja!
Jeg vil se det med egne øjne. Åbn døren.
Jeg går ikke, før jeg har set ham.
Hvis du insisterer.
Nøglen er derovre på klaveret.
Jeg kender vejen.
Nøglen drejer ikke.
Det er den forkerte nøgle.
Må jeg?
Her.
Nogen byttede rundt på nøglen.
Hvem?
Måske dig.
Du svarede ikke på mors spørgsmål.
Hvordan vidste du, min far sov der?
Det var vores soveværelse.
Jeg ved, han tog værelset ovenpå med dig,
men jeg ved også, at han havde sovet her længe.
Du tager fejl.
Marcello købte huset, da vi var forlovet. Jeg tog med ham til notaren.
Han købte det af min bedstemor.
Hvad?
Var det dit hus?
Ja, i generationer.
Dette tapet valgte min oldefar.
Jeg har hørt, at mønsteret er på mode igen.
Jeg er ikke overbevist.
Jeg var så ung.
Din far var min ridelærer.
Hvad?
Din ridelærer?
Det er mit hus nu, ikke dit.
Det er ikke dit.
Hvorfor det?
Når politiet anholder dig,
har du ikke tid til at nyde det.
Hvis du da nogensinde har gjort det.
Veronica.
Har du været her meget for nylig?
Nej. Aldrig.
Du lyver. Hundene gøede ikke.
Nok om hundene!
De er gadekryds, ikke blodhunde. Vi kan ikke regne med dem.
Hunde er hunde. Og de kender dig.
Du må være tante Agostina.
Bare fordi min søster fik to døtre,
skal jeg så altid være tante Agostina for alle?
Agostina, hold op. Det er ikke tid til den slags samtale.
Maman.
Marcello fortalte meget om dig.
Gjorde han?
Og hvad sagde han? Kan du huske det?
Mange ting.
Fortalte han dig om vores valgslægtskaber? Vi udvekslede mange bøger.
De gav faktisk ham bøger.
Jeg køber ikke det med det opkald.
Hvorfor skulle jeg lyve?
Som undskyldning for at komme.
Hvem taler jeg med?
Esposito, Maria Concetta.
Den nye tjenestepige.
Modtager tjenestepiger gæster her?
På en dag som i dag droppede vi formaliteterne.
Mine damer, det har været en fornøjelse.
Gid, vi havde mødtes ved en anden lejlighed.
Vi ses til begravelsen.
Du må ikke gå.
Hvorfor det?
Fordi du også er mistænkt.
Hvor kært.
Den mistænkte bliver.
I det mindste indtil stormen er forbi.
-Jeg laver frokost. -Giv mig Ming-figuren.
Den ikke-særligt-triste kone?
Den lille rebel?
Den hengivne førstefødte?
-Eller den drikfældige, nærige svigermor? -Jeg er ikke nærig.
Eller gammeljomfru-svigerinden?
Eller den gamle flamme?
Eller den nye tjenestepige?
Eller tjenestepigen…
Du er også mistænkt, Veronica. Som alle de andre.
Du glemmer, jeg lige er kommet.
Hvad så? Du er måske kommet tilbage for at vildlede os.
Men jeg er ikke i tvivl.
Morderen er en af jer.
Hr. Betjent, du glemmer én person.
Hvem?
Dig.
Mig?
Du har svært ved at nå vores niveau.
Du har forhørt os i timevis. Men hvis vi er mistænkte, er du også.
-Jeg kom først i morges. -Du kom nok tilbage for at vildlede os.
Du var her i aftes, ikke?
På fars værelse.
Nej, hvad siger du?
Jeg hørte dig bag døren.
Det var kl. 3.
Susanna, er det sandt?
Ja, det er sandt. Jeg var der.
Men jeg dræbte ham ikke. Hvordan kan I tro det?
Du var der. Men hvorfor? Hvorfor lade, som om du kom tilbage?
Jeg ved ikke. Jeg tænkte, det var en god plan.
-At myrde ham? Og slippe afsted med det? -Nej.
For at tale med far i fred, uden I vidste det.
Det her er absurd!
Nej! Du ved, hvor svært det er at have noget privatliv her.
Men vi er en familie. Og vi står hinanden nær.
Og familiemedlemmer fortæller hinanden alt.
De tager fejl.
Hvis alle holdt ting for os selv
uden at læsse af på andre,
ville familier være meget mere behagelige.
Fint. Hvad ville du fortælle ham?
Jeg måtte betro mig til ham.
Og finde en måde at sige det til dig. Har han sagt noget?
Nej, han har ikke sagt noget. Han er død.
Susanna, vil du fortælle mig det?
Ja, undskyld.
Jeg ved ikke…
-Åbn den. -Det er ikke midnat.
Tante.
Mord eller ej, det er stadig juleaften. Vi bør stadig holde os til traditionerne.
Marcello skal være far.
Ikke med mig.
-Med hvem? -Mor.
Med mig?
-Nej, mor… -Nej.
Jeg er gravid.
Er du?
Ja.
Åh nej.
Sikken lortedag.
Frokosten er klar. Skal jeg servere?
Maria, det er ikke jul endnu.
-Og der er intet at fejre. -Men vi fejrer ikke.
Vi ærer hr. Marcello med det måltid, han bad mig om at lave.
Siden Marcello er død, fejrer vi selvfølgelig i dag.
Skal vi begynde?
Lad os komme i gang.
Russisk kartoffelsalat.
Den er god, men lidt tung i maven.
Så lækker.
Delikat.
Rejecocktail.
Græskar-ravioli.
Så godt.
Ikke?
Fremragende.
Ovnstegt vagtel med Mostarda di Cremona.
Du godeste.
Lad os skåle.
Udmærket.
Flot klaret.
Tak, frue.
Hvor lærte du at lave den mad?
Fra min bedstemor, fra bøger. Det er afslappende.
Er det ikke svært for dig at være her, væk fra alle?
Nej.
Det var det ikke.
Jeg forstår.
Forstår du? Hvad er der at forstå?
Hun arbejdede tydeligvis ikke her for dig.
Der var andre grunde.
Ja, det er sandt.
Jeg var her for ham.
Men nu hvor han ikke er her,
bør jeg rejse.
Undskyld.
Jeg forstår det ikke helt.
Så Marcello og hun…
-Hun besvimede igen. -Tante.
Skideirriterende.
Det havde jeg aldrig gættet.
I gjorde det godt.
En ting overrasker mig.
Du er sådan en almindelig kvinde.
Han var nok træt af exceptionelle kvinder.
Jeg går ud fra, han betalte dig.
Du tænker kun på penge.
Men nej. Det overrasker dig nok, men jeg kunne lide at gå i seng med ham.
Godt.
Jeg må fortælle politiet, at du så en om natten,
og alle vidste det.
Jeg må fortælle politiet, at du også så en om natten,
og at ingen ved det.
Hold op med at skændes med mig. Det passede jo også dig.
Hvad mener du?
Jeg gjorde, hvad du ikke ville gøre mere.
Ikke med Marcello.
Hvorfor lod du hende gå?
Hun var måske morderen.
Hvor tror du, hun går hen?
Det er stormvejr. Hun kommer tilbage.
Hvem er det?
Langsomt.
Maria.
Porten.
Nogen låste den med en stor kæde.
Vi er fanger.
-Mor. -Du godeste!
Ligesom i en kriminalroman.
Der er en morder iblandt os.
Men det hjælper hende med at gemme sig, at andre også lyver.
Af grunde, der intet har med mordet at gøre.
Hvis vi skal finde morderen, skal alle afsløre deres hemmeligheder.
Hvem går først?
-Jeg har allerede sagt min, ikke? -Også mig.
Også mig.
Så fortæller jeg.
Men ikke min hemmelighed.
Det er Agostinas.
Hvad?
Det må være dit.
Eller du skrev det til Marcello.
Hun lagde det i en bog, hun gav ham.
Som om han læste noget.
Han gav mig den uden at åbne den.
Han vidste ikke, der var et brev i den.
Så Marcello læste det ikke?
Jo, det gjorde han.
Jeg gav ham det, og han grinede højt.
Grinede han?
Skat, Marcello var en flot mand.
Charmerende, tiltrækkende…
Men han var ikke taktfuld.
Så din kærlighed var ikke så platonisk.
Skam dig. Du ville tage far fra os.
Aldrig. Nej.
Jeg gik ind på hans værelse i går for at sige, jeg skammede mig over brevet.
Gik du ind på hans værelse?
Ja.
For at bede ham om at glemme nogle upassende ord.
Hvornår var det? Før eller efter Marias urtete?
Jeg ved ikke.
Måske før. Jeg så ikke bakken.
-Skal vi tro på det? -Ja.
Jeg siger sandheden.
Jeg kan ikke trække vejret. Maman, mine piller!
Hvor er medicinen
Der er en æske på hendes natbord.
En stor æske, den er der altid. Fart på.
Kom nu.
-Margherita. -Ja?
-Undskyld. -Bare rolig, det er okay.
Hvis jeg dør…
Du dør ikke, Tro mig. Du får tid til at såre mig mere.
Kommer du med de piller?
-De er der ikke. -Det har de altid været!
-Æsken er der ikke. Jeg ved ikke. -For fanden.
-Jeg ser efter. -Mor!
Maman!
Et julemirakel.
Der er de.
-Mormor! -Ja, jeg kan gå.
Men jeg er så træt.
Hvor fandt du dem? Jeg ledte i alle værelser.
Jeg fandt dem på mors værelse under sengen.
-Hvad? Min seng? -Margherita!
Kære søster, jeg forstår det.
Hvis du ville dræbe mig, har du en god grund.
Stop det!
Nogen her prøver at skyde skylden på mig.
Og du ser på mig?
Jeg tror ikke, mine døtre eller min mor
ville sætte Agostinas liv på spil blot for at beskylde mig.
Vi er familie, ikke? Trods alt.
Og Maria har allerede taget min mand. Jeg tvivler på, at hun vil såre mig mere.
Slet ikke, frue.
Så er jeg den eneste tilbage.
Ja, du er den eneste tilbage.
Du ved, at Marcello ville inkludere dig i hans testamente.
Nej. Det vidste jeg ikke.
Jo, hun vidste det.
I aftes var du her. Jeg hørte dig. I talte om det.
Da jeg ville hente tekruset, hørte jeg dem snakke, og jeg gik ikke ind.
Beklager, men du var den sidste, der så ham i live.
Ja. Jeg var der. Men jeg dræbte ham ikke.
Det ville gavne dig, at jeg kom i fængsel.
Fordi du vidste, at Marcello ville inkludere mig i testamentet,
så stoppede du ham, lige før han gjorde det.
Nej, det passer ikke.
Jeg vidste ikke, om han allerede havde været hos sin notar.
Hvis han har ændret testamentet, er jeg hovedmistænkt.
Men hvis han ikke har gjort det, er du.
Hvem ved noget om det?
Det gør jeg. Han fortalte mig det.
Han havde ikke ændret testamentet. Da jeg fortalte ham om barnet,
var han glad for, jeg sagde det.
Han skulle til notaren i dag og ville inkludere mit barn.
Nå.
Du finder tante Agostinas medicinæske lige under min seng.
Du kender til notaren. Prøver du at hævne dig?
-Nej, mor! Jeg siger sandheden. -Næppe.
Og hvilken elegant måde at undgå mistanke på
ved at sige, din far i dag ville have øget din arv.
-Jeg er ligeglad med penge. -Er du ligeglad?
Og hvem betaler for det barn?
Jeg ser ikke en mand, vel? Er han her, uden jeg kan ikke se ham?
Hold op med at bebrejde hende. Det samme skete for dig.
Mor, hvad siger du? Er du fuld?
Kan du ikke huske, da du mødte den høje fyr…
Maman!
Sådan.
Man kan ikke holde hende fra drinksene.
Hun sagde, hun var så træt.
Nå ja…
-Mor. -Ja?
Hvad skete også for dig?
Nej, det betyder intet.
Lyt ikke til mormor, når hun er ædru, og slet ikke, når hun er fuld.
Mor.
Der er intet at vide.
Spørgsmålet er ikke, hvornår du blev undfanget,
men med hvem.
Caterina, hvad siger du?
Hvorfor? Er det ikke sandt?
Far var ikke min far?
Vidste han det?
Selvfølgelig.
Vi mødtes, da jeg var tre måneder henne. Og vi blev gift kort tid efter.
Hvorfor gjorde han det?
Fordi jeg var meget køn.
Din morfar havde mange penge dengang,
og far havde brug for en medgift til at købe sit drømmehus.
Men han var en god far.
Han elskede dig som en datter.
Han behandlede dig ligesom Caterina.
Derfor gav jeg efter for hans indfald.
Så min rigtige far… Hvem er han?
Min første kærlighed.
Umberto.
Han døde i en ulykke.
Jeg tænker på ham hver dag.
Især når du er foran mig.
Når du smiler, ligner du ham så meget.
Så
at se på mig gør dig trist?
Nej. Overhovedet ikke.
Du er beviset på vores kærlighed.
Da du kom ind på mit værelse, må du have kigget under sengen.
Ja. Ja, jeg så kufferterne.
Ville du rejse?
Jeg ventede på det rette tidspunkt.
Efter juleferien.
De ødelægger det.
Mon Dieu.
Godt. Det er ligesom hø.
Hø!
Jeg føler mig alene.
Du er ikke alene. Du har din familie.
Og sikken familie.
Jeg ville gerne undvære et hjerte. Så gjorde det ikke ondt.
Selv Susanna har mere erfaring end jeg.
Nu er der Caterina tilbage. Snart er jeg den eneste jomfru, mig og olivenolien.
Hvordan forfører man en mand?
Hvordan gør man?
Kan du lære mig det?
Det er ikke svært at forføre en mand.
Det svære er at undgå, at dit liv drejer sig om ham.
Selvfølgelig.
Jeg ville tænke på det bagefter.
Nu skal jeg løse det største problem.
Du skal ud. Du lukker dig altid inde her.
Ja.
Hvorhen?
Gå en tur.
Tilmeld dig et kursus. Franskundervisning, danselektioner…
Hvor man kan møde folk.
Hvor finder du ellers en kæreste?
-Her. -Netop. Og det er ikke i orden.
Nej, det er ikke.
Men ingen ser på mig.
Jeg har ikke den ubeskrivelige charme, der kaldes ynde.
Jeg er uenig.
Du forstår ikke at sælge dig selv.
Er det rigtigt?
Jeg ved det ikke.
Det er ikke som i romaner,
hvor de tager brillerne af den grimme pige, og hun pludselig er smuk.
Hvis jeg tager mine briller af…
Med eller uden briller…
Det er mere…
Det handler mere om at smile. Et godt smil, en god kropsholdning…
Overbevisning. Du bør altid føle dig smuk.
Altid.
Selv til gudstjeneste?
Især til gudstjeneste.
Hvad tror du, folk tager derhen for?
For at lytte til præsten? Nej. De vil se på mennesker.
Faktisk
har jeg tilladt mig at kigge.
Der kan du se.
Vi skal klæde os pænt på for Vorherre.
Rigtig pænt.
Vis mig, hvad du har herinde.
Altså…
Tror du, at jeg inde i mig selv
har et uudnyttet potentiale?
I høj grad.
HVIDE NÆTTER FJODOR DOSTOJEVSKIJ
Hvor er Veronica?
Det ved jeg ikke. Jeg har ikke set hende. Var hun ikke deroppe med jer?
Nej.
Gud, stak hun af?
Så var det hende.
Mor, det er hendes taske.
Ja.
Vent.
Åbn den. Se, om nøglen er i den.
-Ja. -Kom nu.
Stille.
Du må ikke slette fingeraftrykkene.
Hvad mener du?
Jeg tænkte lige på det.
-Så du den? -Ja.
Tante Agostina.
Tante Agostina?
Kald mig Tina.
Du er smuk. Hvad har du gjort?
Kvinder udfører mirakler.
Ja, det bemærkede vi.
Jeg gjorde det godt, ikke?
Jo.
Rigtig godt.
Du er her.
-Du gik ikke. -Jeg var på toilettet.
Du efterlod din taske her.
Jeg stoler på jer.
Vi kiggede i den.
Helt ærligt! Hvor længe holdt jeg jeres opmærksomhed? Et halvt minut?
Og hvad fandt I?
En pistol.
En pistol?
Hvem skulle jeg skyde?
Marcello, for eksempel. Hvis du ikke fandt en kniv.
Jeg har aldrig rørt en pistol. De finder ikke mine fingeraftryk.
Først pillerne under din seng.
Og nu pistolen i min taske.
Morderen prøver at skyde skylden på os.
En ad gangen.
Morderen leger med os.
Åh gud!
Parbleu!
Tag Ming-vasen. Nu.
Hvor finder jeg den?
D'damer.
Nu er det nok.
Vi har ingen telefon og ingen bil. Vi er langt fra politiet og i mørke.
-Det er nok. Vi må gå nu. -Jeg er enig, men hvordan?
Sagde du ikke, porten var låst?
Vi må klatre over den.
Åh gud! Og hvordan?
Lad os gå, så ser vi.
Ja, lad os gå.
Jeg går med. Jeg henter et sjal.
Jeg bliver her.
Bliv, og hold øje med hende.
Vil du have en?
De er ikke forgiftede.
Tak.
Det er ikke derfor, du bør takke mig.
For hvad så?
Til at begynde med
for at afsløre Agostinas hemmelighed, ikke din.
Hvad mener du?
Du har en elsker.
-Har jeg? -Ja.
Jeg ved ikke hvem, men jeg er sikker.
Derfor tror du, jeg dræbte Marcello?
Det sagde jeg ikke.
Hvorfor sagde du det så?
For at se, om du indrømmer det.
Det er afpresning.
Nysgerrighed.
Du ligner ikke en utrøstelig enke.
Du tager fejl.
Jeg elskede Marcello højt.
Jeg tror på dig.
Han var ikke dit livs kærlighed.
Jeg var jeg heller ikke hans.
Jeg havde pakket.
Jeg havde forladt ham før nytår.
Det sagde jeg i går.
Sjovt, ikke?
Vil du være sammen med din elsker?
Nej da.
Jo.
Jeg har en mand.
Jeg er glad.
Men jeg rejser for at være alene. Drømmen er at komme hjem om aftenen og
finde huset tomt.
Jeg ved ikke, hvordan du holdt 25 år. Jeg egnede mig ikke til ægteskab.
Da det blev alvorligt, pakkede jeg mine ting og rejste.
Paris?
Et tout le monde.
Og nu? Har du en mand?
Jeg har et forhold til en herre.
Jeg vil gerne sige, hvem det er, men det bør jeg måske ikke.
Sig, hvem din er først.
Kender jeg ham?
Ja.
-Det er ikke Marcello, vel? -Nej da.
Og kender jeg din?
Ja, det tror jeg.
Sig det først.
Nej. Du siger det først.
-Skal vi sige det sammen? -Okay.
Lad os tælle til tre.
-En… -En…
-To… -To…
-Tre… -Tre…
-Hr. Giannutri. -Hr. Giannutri.
Åh, wow.
For fanden. Fandens…
-Tager du altid mine mænd? -Jeg mødte Marcello først.
Slip mig!
Jeg tror, vi kan gøre det.
Det tror jeg også.
Skal vi klatre over?
Lad os klatre.
Hvem går først?
Det gør jeg.
-Vær forsigtig. -Ja.
-Jeg skar mig på hånden! -Kom ned.
-Kom ned.
Ja.
Det sner meget. Vi klarer det aldrig.
Lad os prøve i morgen.
-Godt. -Skal vi gå tilbage?
-Ja. -Jeg fryser sådan.
Var det mor?
Du gode gud.
Måske er morderen tilbage.
Lad os gå.
Vi bør holde op med at slås.
Hvorfor det?
Fordi vi åbenbart har samme smag.
Jeg er også overrasket.
Vi er så forskellige.
Kys mig.
Hvad?
-Har du kysset en kvinde før? -Nej.
Heller ikke mig. Så kys mig.
Men hvorfor?
Jeg vil vide, hvordan det er at kysse dig.
Lad os prøve.
Mor!
Milde himmel…
Caterina, hent din mormor.
Hvad?
Fra kammeret.
Er hun der stadig?
Det tror jeg.
Lad os gå.
Er alt i orden?
Jeg er lidt øm her.
-Er der noget at drikke? -Lad os se.
Hør her. Din mor er en morder.
Jeg ved, hvem der gjorde det.
-Er det rigtigt? -Ja.
Jeg vil ikke fortælle jer, hvad der skete.
Du må selv gøre det. Du må sige sandheden.
Godt.
En julehistorie.
Der var engang en mand omgivet af syv kvinder.
I går gik den stakkels mand i seng.
Så begyndte hans kvinder at cirkulere.
Men denne gang gemte hans datter Caterina sig bag et gardin.
Hun så og hørte alt.
Her er, hvad der skete.
Klokken 22.
Første scene.
Aldrig, jeg vil aldrig give dig dem.
Hans svigermor, som har boet hos ham i over ti år,
nægter at give ham sine obligationer.
Anden scene.
Marcello.
Klokken 22.30 kommer svigerinden Agostina og beder ham om at glemme det,
hun havde skrevet til ham.
Som om han ville huske det.
Han har et andet problem.
Han vil bare af med hende.
Marcello, jeg ville bare… Marcello.
Klokken 23 begynder angrebet.
Hans kone siger, hun rejser.
Hun venter til efter juleferien for sine døtre.
Jeg bliver i julen, men rejser før nytårsaften.
Jeg har allerede pakket.
Jeg vil væk. Jeg kan ikke mere.
-Undskyld. -Flot julegave, mor.
Ved midnat kommer urteteen.
Og med den, Maria.
Klokken et, efter 117. ture på toilettet, prøver Agostina igen.
Marcello.
Denne gang lukker far hende ikke ind.
Kl. 1.30 dukker Veronica op.
Hun kommer bare. Hun har nøgler.
Hun har brug for penge. Hun vil tilbage til Paris.
Jeg betaler tilbage. Du kender mig.
De taler om testamentet.
Til sidst klokken 3 som prikken over i'et
overbringer Susanna den gode nyhed.
"Jeg skal have et barn."
Og det var ikke Helligånden.
Undskyld, far.
Jeg er ked af det.
Så er jeg den eneste tilbage.
Jeg går ud fra gardinet og siger, at jeg hørte alt.
De skal bøde for det.
Hvem mener du?
Det skal I.
I er nogle hekse.
Hey.
Far var udmattet. Han kunne ikke klare det mere.
Ved I, hvad han sagde?
"Det må være rart at være død."
Sagde han det?
Ja.
Og han gentog det mange gange.
Så sagde jeg: "Hvis du vil det, så hjælper jeg."
Åh gud.
Du dræbte ham.
Ingen dræbte Marcello.
For Marcello er ikke død.
-Vi nød bare at forfalske hans død. -Hvad?
Så han kunne høre bag døren,
hvad I virkelig synes om ham.
Han ville vide, hvem af jer der ville græde mest.
Hvem, der ville tale om penge.
Og om kærlighed.
I dag tog han til notaren, og ville vide, hvordan han skulle ændre testamentet.
Den eneste måde var
at dø.
Og du hjalp ham.
Jeg har aldrig travlt.
Jeg brugte jod til at lave blod og en kniv med knækket blad.
Så ringede jeg til Veronica.
Jeg skar telefonledningen over.
Og billedningerne.
Og jeg låste porten.
Jeg gemte også tante Agostinas medicin under mors seng.
Jeg stjal mormors obligationer.
Og lagde en plastikpistol i Veronicas taske.
Jeg byttede endda nøglen ud.
Så far skulle ikke ligge ned hele dagen.
Du har tænkt på alt.
Bortset fra at nogen kunne se ham gennem vinduet.
Så Marcello er i live.
Han lever.
Ja, han er i live.
Men nu dræber jeg den skiderik.
Jeg hjælper dig.
Luk op! Din skiderik!
Du grinede af mig, ikke?
-Svin! Du grinede af mig! -Luk op!
Du får aldrig mine obligationer!
Giv mig nøglen!
Din lille snerpe. Unge nu om stunder er så triste.
-Åbn den forpulede dør! -Ja.
Taler vi ikke lidt for grimt?
Hold kæft! Tøjte! Du er gravid og ved ikke, hvem faderen er!
-Hvor er han? -Den vej.
Han gemmer sig på balkonen!
Forsigtigt.
-Far. -Åh nej.
Åh gud. Døde han igen?
Vi gik ind for at stoppe ham, men vi kom for sent.
Han kastede sig ud fra balkonen.
Ved du, hvorfor han ville begå selvmord?
Alle ved, han var i store økonomiske vanskeligheder.
Han havde faktisk ikke meget forretningssans.
Han vovede endda at bede mig om penge. Mig, en stakkels gammel kvinde.
Hvordan kunne han?
Godt. Hvis du husker noget andet, er det her mit nummer.
Tak.
Kriminalbetjent Giovanni Rigoldi.
Giovanni Ripoldi, ja.
Åh, Ripoldi.
Så hvis jeg husker en lille detalje,
kan jeg så ringe?
Hvis du husker noget mere, må du ringe til mig.
Det vil jeg gøre.
Agostina Caccia.
Enchanté.
Jeg formoder, du bor tæt på søen.
Ja, jeg bor i byen.
Det er ikke så langt væk.
Okay, jeg går.
-Ja. -D'damer.
Frue.
Frøken.
Undskyld.
Hvad laver hun?
Flyt dig. Han kører dig over.
-Hvad så? -Flyt dig!
-Tante. -Tante?
-Tante… -Kom her.
Caterina.
Du har opført dig dårligt.
Kvinder hjælper hinanden, de kæmper ikke mod hinanden.
-Hvad hvis en mand beder om det? -Især ikke, hvis en mand beder dig om det.
Især ikke, hvis en mand beder dig om det.
Hvis en mand spørger…
Se dig. Jeg opfostrede en tøjte.
Beklager, mor.
Undskyld, allesammen.
Han var en flot mand.
-Hvem? -Hvem?
Kriminalbetjenten.
Rører du ham, flår jeg dig levende og laver dig til tasker!
Jeg hjælper hende.
Susanna. Jeg tænkte…
Er barnet hr. Giannutris?
Som om! Hvad tænker du på?
Hvad tænker du på?
-Nej? -Nej! Så desperat er jeg ikke.
Får jeg stuearrest i lang tid?
Ja!
Hvad gør vi nu?
Hvad mener du?
Vi kunne godt bruge en drink, ikke?
Os, huset. Hvad gør vi nu, hvor far er væk?
Jeg tager tilbage til Paris. Jeg har ikke meget at lave her.
-Jeg ved det ikke. Jeg må tænke. -Også mig.
Jeg har tænkt. Jeg vil se kriminalbetjenten igen.
Vi kunne alle blive her.
Det ikke er mit hus. Jeg er kun tjenestepige.
Men det er rart at være sammen. Jeg elsker at lave mad, I elsker at spise…
Jeg elsker at drikke.
Vi har jo Marcellos arv. Og…
Og dette hus.
Når du siger det sådan, beslutter jeg mig nok for at blive.
Og tager mit værelse tilbage.
Ja. Lad os fylde bulen med liv.
Vi har arven. Vi har mine obligationer.
Og snart får vi
et barn.
Skal vi skåle?
Tekster af: Pernille G. Levine