Downloaded from YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫זה בהמשך הדרך.‬
‫הרחוב הראשון שרואים מימין.‬
‫המזוודות שלך, גברתי?‬
‫קח אותן לכניסה הראשית, בבקשה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫-את העלמה סוזאנה?‬
‫כן. ואת?‬
‫מריה, העוזרת החדשה. נעים מאוד.‬
‫אה, כן. הוא סיפר לי עלייך.‬
‫מי?‬ ‫-אבא שלי.‬
‫כן?‬ ‫-כן. במכתבים שלו.‬
‫תשאיר את המזוודות כאן. ‬ ‫אכניס אותן פנימה אחר כך.‬
‫תודה. וחג מולד שמח.‬ ‫-חג מולד שמח גם לך.‬
‫ציפינו שתגיעי בצוהריים.‬
‫אני יודעת, אבל הצלחתי לתפוס‬ ‫את הרכבת המוקדמת יותר, אז הינה אני.‬
‫אפשר להיכנס?‬
‫בבקשה.‬
‫רקלה…‬
‫גברת רקלה…‬
‫אני גובת המיסים.‬
‫מטומטמת שכמוך!‬
‫היי, סבתא.‬ ‫-היי.‬
‫כבר שהיית קטנה ידענו שאת מטומטמת,‬ ‫מטומטמת שכמוך.‬
‫מה שלומך?‬
‫מה נראה לך? אני כאן.‬
‫צופה ומחכה…‬ ‫-למוות, כן, אנחנו יודעים.‬
‫תמשיכי להקניט אותי.‬ ‫נראה אותך כשתגיעי לגילי.‬
‫יש לך עדיין כאבים ברגליים?‬
‫אלה לא הרגליים שלי.‬ ‫אני נטל על כולם, את מבינה.‬
‫כל דבר אני צריכה לבקש.‬
‫אני לא יכולה לעשות כלום לבד.‬
‫מריה, אני רוצה לקחת את התרופות שלי. תודה.‬
‫כן, גברתי.‬
‫איך הולך?‬
‫הולך.‬ ‫-שום דבר לא משתנה, מה?‬
‫אף פעם לא.‬
‫אימא!‬ ‫-סוזאנה. מה את עושה כאן?‬
‫לא היית אמורה להגיע ברכבת של הצוהריים?‬ ‫-כן. נסעתי ברכבת המוקדמת יותר.‬
‫ומי הביא אותך לכאן?‬ ‫-לקחתי מונית מתחנת הרכבת.‬
‫איך השתנית.‬
‫אימא, עברה חצי שנה מהביקור האחרון שלי.‬ ‫-אני יודעת, אבל את נראית שונה.‬
‫אולי זה בגלל מילאנו.‬ ‫-כן. אולי זה בגלל מילאנו.‬
‫עישנת.‬ ‫-לא!‬
‫כן, יש לך ריח של סיגריות.‬
‫סיגריות?‬ ‫-כן.‬
‫זה כנראה בגלל נהג המונית.‬ ‫הוא עישן כל הדרך לכאן.‬
‫טוב…‬
‫אבא בגינה?‬
‫לא, מה פתאום בגינה.‬ ‫הוא לא יצא מהבית כבר כמה ימים.‬
‫למה? הוא חולה?‬
‫לא, הוא לא חולה. הוא נהיה עצלן.‬ ‫אבל לכי להעיר אותו אם את רוצה.‬
‫טוב.‬ ‫-הוא ישן שם.‬
‫בחדר האורחים?‬ ‫-כן, כבר התרגלנו.‬
‫נכון.‬
‫הוא נוחר בקולי קולות.‬ ‫הוא הוציא אותי מדעתי.‬
‫בבקשה, גברתי.‬ ‫-תודה.‬
‫הכרת את מריה?‬ ‫-כן. היא פתחה לי את הדלת.‬
‫היא איתנו כבר שלושה חודשים.‬
‫גברתי, שאכין ארוחת בוקר לאדון מרצ'לו?‬
‫לא. תני לו לנוח עוד קצת. תודה.‬
‫האמת היא שלא אכלתי מהבוקר.‬ ‫תוכלי להכין לי משהו?‬
‫בוודאי.‬ ‫-תודה.‬
‫איך היא?‬
‫טוב, בהתחשב בכך‬ ‫ששכרנו אותה בחופזה כשאדל הלכה,‬
‫היא בסדר.‬
‫אבל הבישולים שלה…‬
‫היא שמה יותר מדי מלח,‬ ‫יותר מדי שמן, יותר מדי שום.‬
‫אימא, היא מהדרום.‬ ‫-בסדר.‬
‫לא מפריע לך להעסיק מישהי כזאת?‬
‫מהדרום?‬
‫לא, אימא. היא יפהפייה.‬
‫אז מה?‬ ‫-לא יודעת.‬
‫את מתעוררת בבוקר והיא שם, מול העיניים שלך.‬
‫גם אדל הייתה אישה יפה.‬
‫כן, אבל אדל הייתה בת 70.‬
‫כן?‬ ‫-מה קרה לה בעצם?‬
‫היא פיתחה אובססיה לניקיון החלונות.‬
‫החלונות?‬ ‫-כן.‬
‫וכל הזמן אמרנו לה, "תיזהרי, את תפלי"…‬
‫ו…?‬ ‫-היא נפלה.‬
‫היא נפלה?‬ ‫-ארוחת הבוקר מוכנה.‬
‫מה יש לאכול?‬ ‫-היי! אני לא מקבלת ארוחת בוקר?‬
‫את הכנת את כל זה?‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫אישה ברוכת כישרונות.‬
‫את צריכה לראות איך היא מקלפת תפוחים.‬
‫היא מורידה שני סנטימטר.‬ ‫כמעט ולא נשאר תפוח.‬
‫אבל היא לא זו שמשלמת עליהם.‬
‫מי משלם עליהם, אימא?‬
‫את רומזת משהו, יקירה?‬
‫לא, מה פתאום.‬
‫בונז'ור, אימא.‬
‫דודה אגוסטינה!‬
‫היי, סוזאנה. ברוכה הבאה.‬
‫בוקר טוב, אחותי.‬
‫בוקר טוב.‬
‫מה שלומך?‬
‫אחותך השאירה את המנורה דולקת‬ ‫עד אמצע הלילה, ולא יכולתי לישון.‬
‫דודה, עוד תגיעי לגיהינום בגלל השקרים האלה.‬ ‫-קטרינה!‬
‫את איומה.‬ ‫-איך זה שהגעת כבר?‬
‫נסעתי ברכבת המוקדמת יותר.‬ ‫רציתי לבלות איתכם קצת.‬
‫התגעגעתי אליכם.‬
‫בכל מקרה, אם היית ישנה בלילות,‬ ‫לא היית מוטרדת כל כך ממני.‬
‫אם היית מכבה את המנורה בלילה,‬ ‫הייתי יכולה לישון.‬
‫אם לא היית הולכת לשירותים 25 פעם בלילה,‬ ‫אולי היית מצליחה להירדם.‬
‫תודה, אימא.‬
‫אסור גם ללכת לשירותים בבית הזה?‬
‫די, דודה. אל תתרגזי.‬
‫זו הילדה הזו.‬
‫היא נהנית לענות אותי.‬ ‫היא השטן בהתגלמותו.‬
‫טוב, זה בסדר. זה ערב חג המולד.‬
‫אני כבר לא יכולה לחכות לחצות.‬
‫טוב, הגיע הזמן להעיר את אבא שלכן.‬
‫מריה, תוכלי להביא לו קפה, בבקשה?‬ ‫ותאמרי לו שסוזאנה כאן.‬
‫כן, גברתי.‬
‫אדון מרצ'לו?‬
‫אני רואה שדודה לא השתפרה במיוחד.‬ ‫-לא. היא עדיין מאוד עוקצנית.‬
‫נכון.‬ ‫-הוא לא עונה.‬
‫גברתי, הוא לא עונה.‬ ‫-פשוט תיכנסי. הוא חצי חירש.‬
‫מריה?‬
‫מה קורה שם?‬ ‫-מה זה היה?‬
‫מה קרה?‬ ‫-אדון מרצ'לו…‬
‫הוא…‬ ‫-הוא מה?‬
‫הוא מת.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫תקוע לו סכין בגב.‬
‫דודה!‬ ‫-לא…‬
‫אימא, מרצ'לו…‬
‫לא יכול להיות!‬ ‫-תירגעו.‬
‫לא ייתכן.‬
‫אני לא מאמינה.‬ ‫-אימא…‬
‫אימא…‬
‫הדלת לא נפתחת.‬
‫נעלתי אותה.‬
‫אסור שאף אחד ייכנס לחדר הזה‬ ‫עד שהמשטרה תגיע.‬
‫השתגעת?‬
‫אסור לנו לזהם את זירת הפשע.‬ ‫-קטרינה…‬
‫תני לי את המפתח.‬ ‫-לא.‬
‫תני לי את המפתח!‬
‫קטרינה…‬ ‫-תני לי את המפתח.‬
‫אולי אבא שלך עדיין זקוק לנו.‬
‫אבא כבר לא זקוק לאף אחד.‬
‫אבא מת.‬
‫לא…‬
‫אולי הרוצח עדיין כאן.‬
‫דודה!‬
‫דודה.‬
‫דודה אגוסטינה?‬ ‫-אגוסטינה, תתעוררי.‬
‫נסי את זה.‬
‫לא. היא לא מתעוררת.‬
‫אלוהים אדירים! מה זה היה?‬
‫מלחי הרחה, הם מחוללים פלאים.‬ ‫-החדר מסתובב.‬
‫מריה…‬ ‫-לא, אני סוזאנה.‬
‫סליחה.‬
‫מריה, את יכולה להזעיק רופא, בבקשה?‬
‫אני חוששת שהתעלפתי.‬
‫כן.‬ ‫-לא, זה מספיק.‬
‫את מצפה שנמשיך לטפל בך‬ ‫אפילו עכשיו כשמרצ'לו מת?‬
‫אלוהים…‬
‫מרצ'לו מת?‬
‫אלוהים.‬ ‫-עזבו אותה.‬
‫לפחות יהיה לנו קצת שקט ממנה.‬
‫מרצ'לו המסכן.‬ ‫בתקופה האחרונה לא כל כך הלך לו בעסקים.‬
‫אבל מעולם לא חשבתי שהוא ילך כל כך רחוק.‬
‫ויתקע לעצמו סכין בגב?‬ ‫אני לא חושבת שהוא עשה את זה בעצמו, אימא.‬
‫קראתי איפשהו שדיכאון…‬
‫גבירותיי, אני מבינה‬ ‫שאתן לא רוצות לשמוע את זה.‬
‫אבל מר מרצ'לו… נרצח.‬
‫צריך להתקשר למשטרה.‬
‫כן, מריה. מעולה. מזל שאת כאן.‬
‫לפחות את מצליחה לחשוב בבהירות.‬
‫יופי. כן. אימא! תפסיקי לשתות.‬
‫מה הבעיה?‬
‫הרגע איבדתי את חתני.‬
‫אני אתקשר למשטרה.‬
‫מישהו חתך את הכבל של הטלפון.‬ ‫-מה?‬
‫תקשיבו…‬ ‫-מה זה היה?‬
‫התריסים של קטרינה.‬ ‫אזהה את הרעש הזה בכל מקום.‬
‫אלך לסגור אותם.‬ ‫-לא, קטרינה, חכי.‬
‫זה מסוכן. אולי הרוצח עדיין כאן.‬
‫אלוהים! התקף לב.‬ ‫אלוהים. התקף…‬
‫מישהי חייבת לעלות למעלה.‬
‫כדי לסגור את התריסים!‬
‫אתם שולחים את הצעירה?‬
‫אני רק הגעתי הנה.‬ ‫-אז?‬
‫הייתי הולכת בשמחה, אבל…‬
‫הבנתי. אני אלך.‬
‫מריה.‬
‫זה פסלון יחיד במינו.‬ ‫אז תשתמשי בו רק אם זה הכרחי.‬
‫אימא!‬ ‫-מה?‬
‫טוב, הוא משושלת מינג.‬
‫די, אימא, מספיק.‬
‫אימא…‬
‫בואו נלך להציץ.‬
‫זה בסדר, גבירותיי.‬
‫אין פה אף אחד.‬
‫בדקת גם בארונות?‬
‫כן. ומתחת למיטות.‬
‫מאחורי הדלתות?‬ ‫-כן.‬
‫בתוך תיבות האחסון?‬
‫גברתי, את רוצה לעלות למעלה ולבדוק?‬
‫רק שאלתי.‬
‫האמת, גברתי, חשבתי על הכלבים.‬
‫כלבים? אילו כלבים?‬
‫הכלבים שלנו. הם לא נבחו כל הלילה.‬
‫אה. אז מה?‬
‫כל רעש קטן גורם להם לנבוח.‬
‫ואם הם לא נבחו,‬ ‫זה אומר שלא נכנסו זרים הביתה.‬
‫אז הרוצח הכיר את הבית.‬
‫כן.‬ ‫-מריה, בבקשה.‬
‫מה?‬ ‫-ה"מינג".‬
‫בבקשה.‬ ‫-אלוהים.‬
‫שנשתה תה?‬ ‫-כן.‬
‫אלך להכין.‬
‫מה קרה אתמול בלילה?‬
‫שום דבר יוצא דופן.‬
‫לא הייתי אומרת את זה,‬ ‫בהתחשב במה שקרה לאבא.‬
‫בבקשה, עשו מאמץ. כל פרט חשוב.‬
‫מי הייתה האחרונה שהשתמשה בטלפון?‬
‫אני חושבת שאני.‬
‫התקשרתי בשבע בבוקר למחסן העצים‬ ‫כדי לעשות הזמנה.‬
‫באיזו שעה העץ הגיע?‬ ‫-הוא לא הגיע. הם חששו מהשלג.‬
‫אז בשבע בבוקר הטלפון עדיין עבד.‬
‫כן.‬
‫זאת אומרת שהרוצח עדיין היה כאן.‬
‫אלוהים, זה נורא.‬
‫מי היה רוצה לפגוע באבא?‬
‫עם מי הוא עשה עסקים בתקופה האחרונה?‬
‫אני לא יודעת. הוא אף פעם לא דיבר על זה.‬
‫סבתא?‬ ‫-כן. מה?‬
‫אמרת שלא הלך לו בעסקים בתקופה האחרונה.‬
‫כן. הוא היה מרושש.‬
‫לא!‬
‫מה "לא"? הוא היה מרושש. עד כדי כך,‬ ‫שהוא ביקש ממני את אגרות החוב שלי.‬
‫לא ייתכן שהוא עשה את זה.‬
‫הוא עשה.‬
‫והוא התרגז כשסירבתי לתת לו אותן.‬
‫ולמה לא נתת לו אותן,‬ ‫אם הוא היה כל כך נואש?‬
‫את סתם שומרת אותן מתחת למזרן.‬
‫איך את יודעת איפה אני שומרת אותן?‬
‫זה מקום ממש מקורי!‬
‫בכל מקרה,‬ ‫אגרות החוב שלך לא בדיוק שוות מיליונים.‬
‫אולי לא מיליונים. אבל זה סכום נאה.‬
‫אז למה לא נתת אותן‬ ‫למשפחה שמארחת ומממנת אותך?‬
‫את מטיחה לנו את האירוח שלכם בפנים?‬
‫שבוע זה אירוח. עשר שנים זה התנחלות!‬
‫אימא!‬
‫מה?‬ ‫-תסלחי לה. את יודעת שהיא לא מתכוונת לזה.‬
‫אה. כן, סליחה.‬
‫אני קצת נסערת.‬
‫היו לו בעיות עם ספקים?‬
‫למיטב ידיעתנו, לא.‬
‫הוא היה ביחסים טובים עם כולם,‬ ‫גם עם השותף החדש שלו.‬
‫שותף חדש?‬
‫כן. האדון המכובד ג'אנוטרי שנמצא בכל מקום.‬
‫למה נמצא בכל מקום?‬
‫הוא אף פעם לא מפספס הזדמנות‬ ‫לבוא לארוחת ערב.‬
‫במיוחד מאז שמריה מבשלת.‬ ‫-אל תדברי שטויות.‬
‫הוא היה מופיע ללא התראה‬ ‫גם כשאני הייתי מבשלת.‬
‫מתי בישלת בדיוק?‬
‫קטרינה, בבקשה.‬
‫הייתה לו סיבה לכעוס על אבא?‬
‫הייתי שוללת את זה.‬
‫למר ג'אנוטרי יש חתולים בבית.‬ ‫כשהוא היה מגיע לכאן, הכלבים היו משתגעים.‬
‫אם זה היה הוא, הם היו מריחים אותו.‬
‫זה נכון. נכון, כל הכבוד, מריה.‬
‫אז הוא לא מרוויח שום דבר מהמוות של אבא?‬ ‫-לא.‬
‫ומי מרוויח ממנו?‬
‫מי יירש את הנכסים של אבא?‬
‫אני מניחה שאני.‬
‫כן. חצי הולך לאישה וחצי לילדים.‬
‫אבל אני לא יודעת. אני לא נוטריונית.‬
‫אלא אם ורוניקה מוזכרת בצוואה.‬
‫מי זו ורוניקה?‬
‫ורוניקה, אהבת האמת של אבא.‬
‫כולנו יודעים שהם קרובים מאוד.‬
‫הם חזרו לקשר, לא?‬ ‫-כן, הם חזרו?‬
‫כן, אבל רק כידידים.‬
‫היא לא בפריז?‬
‫לא, היא חזרה לכאן לתקופה. היא קנתה בית.‬
‫זה נכון, מרגריטה?‬ ‫-לא סיפרתי לך?‬
‫לא.‬ ‫-טוב, אז עכשיו סיפרתי לך.‬
‫כן, היא קנתה בית ליד האגם.‬
‫הם יוצאים יחד להליכות ולרכיבה על סוסים.‬
‫אבל אני מתעבת סוסים,‬ ‫אז אני מוותרת על התענוג.‬
‫רכיבה על סוסים.‬
‫את לא מקנאת?‬
‫אני, מקנאת? לא. בוורוניקה? ממש.‬
‫היא אישה כל כך משעממת, כל כך… חסרת חשיבות.‬
‫חסרת חשיבות?‬
‫אז מוזר שאבא חיבב אותה.‬
‫את יודעת,‬ ‫אלה טעויות של צעירים. זה לא סיפור.‬
‫אני לא מבינה מה הוא ראה בה.‬
‫עניין של טעם.‬
‫באיזו שעה אבא הלך לישון אתמול?‬
‫את שואלת אותי?‬ ‫-כן.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אם היית ישנה איתו, היית יודעת.‬
‫ואם את היית ישנה איתו, את היית יודעת.‬
‫מה את רומזת, מרגריטה?‬
‫אל תעמידי פנים, אגוסטינה.‬ ‫את מאוהבת בו כבר שנים.‬
‫מאוהבת בו?‬ ‫-כן.‬
‫איך את מעזה? אני אישה הגונה!‬
‫כן, בגלל שאף אחד לא מתעניין בך!‬
‫טוב, זה נכון.‬ ‫-תודה, אימא.‬
‫סליחה.‬
‫אין לך מושג.‬
‫אין לך מושג, את לא יודעת מה זה לגלות‬ ‫שמתוך מיליארדי אנשים בעולם,‬
‫הנפש התאומה שלך חיה בבית שלך‬ ‫ונשואה לאחותך?‬
‫ואת חייבת להדחיק ולהדחיק הכול!‬
‫לאופרדי גר אצלנו בבית ולא שמנו לב.‬
‫יש לך לב של אבן.‬
‫את קרה כקרח, מרגריטה.‬
‫ואנחנו מתפלאים שמרצ'לו מת?‬
‫הוא היה לבד!‬
‫יכולת להיות איתו אבל לא רצית,‬ ‫ואני רציתי אבל לא יכולתי.‬
‫דודה, את שומעת את עצמך?‬
‫אימא אירחה אותך כאן במשך שנים‬ ‫וככה את מודה לה?‬
‫בכך שאת מפלרטטת עם אבא?‬
‫מעולם, מעולם לא פלרטטתי עם אבא שלך,‬ ‫מכשפה שכמוך!‬
‫הרגשות שלי היו אפלטוניים.‬
‫סיימת?‬
‫כן.‬
‫איך מצאתם אותה? המליצו עליה?‬
‫אחותה היא העוזרת של ג'אנוטרי.‬
‫היא עבדה בעיר, אבל לא היה לה טוב שם.‬
‫כשאדל נפטרה, היא באה להתגורר איתנו.‬
‫עכשיו גם אני חשודה?‬
‫כולם חשודים.‬
‫ואת, כמובן,‬ ‫זו שאבא היה הכי פחות קרוב לליבה.‬
‫לא הייתי מהמרת על זה.‬ ‫למה שארצח אותו?‬
‫משרתים מתוסכלים הם תמיד החשודים העיקריים.‬
‫מה גורם לך לחשוב שהייתי מתוסכלת?‬
‫היית בטוחה מדי בקשר לכלבים.‬
‫איך את יודעת שהם לא נבחו כל הלילה?‬
‫לא ישנתי כל כך טוב אתמול.‬ ‫הייתה לי הרגשה לא טובה בקשר למשהו.‬
‫למה?‬
‫מר מרצ'לו היה מתוח אתמול בלילה.‬
‫כשהבאתי לו תה צמחים…‬
‫הבאת לו תה צמחים?‬
‫כן, בסביבות חצות.‬
‫איך נדע שלא את רצחת אותו?‬
‫נראה שהיית האדם האחרון שראה אותו בחיים.‬
‫למה את צוחקת?‬
‫את יודעת על מישהו שראה אותו אחרייך?‬ ‫-לא.‬
‫בכל מקרה, לא היה לי מניע לרצוח אותו.‬
‫וייתכן שאני היחידה שאין לה מניע.‬
‫מריה!‬
‫איך את מעזה לדבר ככה?‬
‫אלוהים! אגרות החוב שלי נגנבו!‬
‫אגרות החוב!‬ ‫-אימא!‬
‫מה את עושה?‬ ‫-גנבו לי אותן!‬
‫כל חסכונותיי!‬ ‫-אלוהים אדירים. אגרות החוב!‬
‫יש לנו כאן רוצח.‬ ‫-דודה!‬
‫וגם גנב!‬
‫לא.‬ ‫-אימא!‬
‫את רוצה לשתות משהו, סבתא?‬
‫כן, אולי נגרוני.‬
‫מיד אכין לך, גברתי.‬
‫שילכו לעזאזל!‬
‫טוב, סבתא, שמרת אותן מתחת למזרן.‬
‫מה?‬
‫זה המקום הראשון שגנב יחפש בו.‬
‫אולי אימא רצתה שיגנבו אותן.‬
‫מה את מנסה לומר?‬
‫שאת זו שהעלמת אותן.‬
‫רצית למכור אותן בלי לתת לי חלק בירושה.‬
‫איזו ירושה? אני עדיין בחיים, את יודעת.‬
‫את באמת חושבת שאימא הייתה עושה כזאת הצגה?‬
‫אגרות החוב האלה היו חשובות לה מדי.‬ ‫-ישנתי עליהן.‬
‫כל הלילה. בכלל לא יצאתי מהחדר.‬
‫שקרנית. שמעתי אותך מסתובבת בלי הפסקה.‬
‫את ישנה לפעמים?‬
‫הנגרוני שלך, גברתי.‬
‫תודה.‬
‫יש לי עצבים רעועים.‬
‫ושינה קלה.‬ ‫-כמה משונה לאישה כבדה כל כך.‬
‫החיים כל כך מצחיקים.‬ ‫-מה זה אמור להביע, מרגריטה?‬
‫הצילו! לא.‬ ‫-כלום.‬
‫לא, גברתי!‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫זו הייתה את?‬
‫מה?‬ ‫-את גנבת את אגרות החוב של אימא?‬
‫אה! חשבתי שהתכוונת לשאול‬ ‫אם רצחתי את מרצ'לו.‬
‫תתביישי לך. גנבת את אגרות החוב של אימא‬ ‫כדי למכור אותן ולקחת את כל הכסף לעצמך.‬
‫תשמעי, אגוסטינה.‬
‫יש גבול לכמה שאני מוכנה לספוג. זה מספיק.‬
‫כולם יודעים שהתחתנת עם מרצ'לו‬ ‫מתוך תאוות בצע ורצית לרוקן אותו מכל כספו.‬
‫אבל אף אחד לא יודע כמה שהוא קמצן!‬
‫אני לא חושבת כך.‬ ‫-לא?‬
‫לא.‬ ‫-כי את קמצנית ממנו.‬
‫אבל… ראיתן את הבית הזה?‬
‫מה לא בסדר בו?‬
‫נאלצתי לחכות שמרצ'לו ימות‬ ‫כדי להחליף את הטפטים המכוערים האלה!‬
‫אימא, את מגזימה.‬ ‫-בטח. את גרת במילאנו ממילא.‬
‫אז מה?‬
‫אז אני חייתי כאן, במוזאון הזה!‬
‫אלוהים…‬
‫עשרים וחמש שנים עם אדם שנוחר כמו חזיר.‬
‫הבאתי לו שתי בנות,‬ ‫ומה כבר ביקשתי ממנו?‬
‫לצמוח ולהתפתח יחד.‬ ‫אבל לא. הכול נשאר אותו דבר.‬
‫הכול תקוע. לא זז. יום אחרי יום.‬
‫ואת מאשימה אותי‬ ‫שהתחתנתי עם מרצ'לו בשביל הכסף!‬
‫את זו שצריכה להתבייש!‬
‫אני הולכת למשטרה.‬
‫אם יעצרו אחת מאיתנו,‬ ‫אין ספק שזה מגיע לנו.‬
‫אימא, אבל…‬
‫בלי "אבל".‬
‫הכובע שלך…‬
‫שנלך לעגלת המשקאות?‬
‫כן.‬
‫האוטו לא מתניע. מישהו חתך את כבלי המנוע.‬
‫אלוהים אדירים!‬ ‫-כן…‬
‫בוודאי תסכימו שזה מזכה את רובנו מאשמה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫טוב, אני אפילו לא יודעת איפה המנוע נמצא.‬
‫זה משפט כזה שקוראים ברומנים.‬
‫"הם חתכו את כבלי המנוע".‬ ‫אבל איך עושים את זה?‬
‫אתן יכולות לדמיין את אימא עושה את זה?‬
‫היא אפילו לא יכולה להגיע לרכב.‬
‫למה לדבר עליי?‬ ‫-למה את חותרת?‬
‫לשום דבר.‬
‫אבל אולי את ואחותך יודעות את הדברים האלה.‬
‫בטח.‬
‫הן נראות לך כמו מכונאיות?‬ ‫-לי אפילו אין רישיון.‬
‫דודה, לא אעמיד פנים שאני מטומטמת‬ ‫כדי לצאת מרשימת החשודים שלך.‬
‫כן, אני יודעת איך לפתוח מכסה מנוע.‬ ‫אבל זה לא אומר שעשיתי את זה.‬
‫מישהו כאן.‬ ‫-איפה? אלוהים!‬
‫אולי הרוצח חזר.‬
‫בואו נתחבא למעלה.‬ ‫-מריה, קחי את ה"מינג"!‬
‫שקט.‬
‫אתן משאירות אותי כאן?‬
‫כן!‬ ‫-כן!‬
‫תביאי את האגרטל. ננפץ לו אותו על הראש.‬ ‫-דודה!‬
‫הצילו.‬
‫יבוא.‬
‫ורוניקה.‬
‫הבהלתי אתכן?‬
‫לא התכוונתי להבהיל.‬
‫מה את עושה פה?‬
‫מי שלח אותך?‬
‫את מי את מחפשת?‬
‫הגעתי בזמן לא טוב?‬
‫כן, "חסרת חשיבות"‬ ‫זה בהחלט התיאור הראשון שקופץ לראש.‬
‫השני הוא "משעממת".‬
‫אני יודעת שזה נראה סר טעם, אבל…‬
‫לפני כשעה קיבלתי שיחת טלפון איומה.‬
‫אמרו לי שמרצ'לו נרצח.‬
‫מי ירצה למתוח אותי ככה?‬
‫בצורה מורבידית כל כך.‬
‫ועוד בחג המולד. זה מטריד מאוד.‬
‫ניסיתי להתקשר שוב ושוב,‬
‫אבל הקו היה מנותק.‬
‫אז באתי לכאן כדי לבדוק בעצמי.‬
‫איפה מרצ'לו?‬
‫תשמעו, אני בהחלט מבינה בדיחות,‬
‫אבל זו כבר עברה כל גבול.‬
‫סליחה.‬
‫מרצ'לו.‬
‫זו אני, ורוניקה.‬
‫מרצ'לו, תפתח.‬
‫הוא נעל את עצמו בפנים?‬
‫תפתחו את הדלת. אני רוצה לראות מה שלומו.‬
‫מרצ'לו מת.‬
‫מת?‬
‫אז…‬
‫מי זה היה בטלפון?‬
‫זה היה גבר או אישה?‬
‫אישה.‬
‫איך הוא מת?‬
‫עם סכין בגב.‬
‫איך ידעת שזה החדר שלו?‬
‫נכון!‬
‫אני רוצה לראות אותו במו עיניי.‬ ‫תפתחו את הדלת.‬
‫לא אלך לפני שאראה אותו.‬
‫טוב, אם את מתעקשת.‬
‫המפתח שם, על הפסנתר.‬
‫אני מכירה את הדרך.‬
‫המפתח לא מסתובב.‬
‫זה לא המפתח הנכון.‬
‫אפשר?‬
‫בבקשה.‬
‫מישהו החליף את המפתח.‬
‫מי?‬
‫אולי את.‬
‫לא ענית לאימא על השאלה.‬
‫איך ידעת שאבא ישן שם?‬
‫מפני שזה היה חדר השינה שלנו.‬
‫אני יודעת שהוא ישן בחדר למעלה איתך,‬
‫אבל אני גם יודעת‬ ‫שהוא ישן בחדר הזה כבר תקופה.‬
‫את טועה.‬
‫מרצ'לו קנה את הבית הזה‬ ‫עוד כשהיינו מאורסים.‬
‫הלכתי איתו לנוטריון.‬
‫הוא קנה אותו מסבתא שלי.‬
‫מה?‬
‫זה היה הבית שלך?‬
‫כן, במשך דורות.‬
‫סבא-רבא שלי בחר את הטפט הזה.‬
‫שמעתי שהדוגמה הזו חזרה לאופנה.‬
‫אני לא השתכנעתי עדיין.‬
‫הייתי צעירה מאוד.‬
‫אבא שלכן היה מדריך הרכיבה שלי.‬
‫מה?‬
‫מדריך הרכיבה שלך?‬
‫טוב, זה הבית שלי עכשיו, לא שלך.‬
‫הוא גם לא שלך.‬
‫למה לא?‬
‫כי כשהמשטרה תעצור אותך,‬
‫לא יהיה לך זמן ליהנות ממנו.‬
‫בהנחה שנהנית ממנו אי פעם.‬
‫ורוניקה.‬
‫באת לכאן הרבה בתקופה האחרונה?‬
‫לא. בכלל לא.‬
‫את משקרת. הכלבים לא נבחו.‬
‫מספיק עם הכלבים!‬
‫אלה כלבים מעורבים, לא כלבי ציד.‬ ‫אי אפשר להסתמך עליהם יותר מדי.‬
‫כלבים הם כלבים. והם מכירים אותך.‬
‫את בוודאי דודה אגוסטינה.‬
‫רק מפני שלאחותי יש שתי בנות,‬ ‫כולם חייבים לקרוא לי "דודה אגוסטינה"?‬
‫אגוסטינה, בבקשה.‬ ‫זה לא הזמן לשיחות מהסוג הזה.‬
‫אימא.‬
‫מרצ'לו סיפר לי עלייך.‬
‫כן?‬
‫ומה הוא סיפר לך? את זוכרת?‬
‫הרבה דברים.‬
‫הוא סיפר לך על הדבקות שלנו?‬
‫החלפנו הרבה ספרים.‬
‫יותר נכון לומר שאת נתת לו ספרים.‬
‫הסיפור של שיחת הטלפון לא נשמע לי אמין.‬
‫למה שאשקר?‬
‫כדי שיהיה לך תירוץ לבוא לכאן.‬
‫עם מי יש לי העונג לדבר?‬
‫אספוסיטו מריה קונצ'טה.‬
‫העוזרת החדשה.‬
‫האם העוזרות מקבלות את פני האורחים?‬
‫ביום כמו היום,‬ ‫רופפנו קצת את הגינונים הרשמיים.‬
‫גבירותיי, היה לי לעונג.‬
‫הלוואי שיכולתי לפגוש אתכן בנסיבות אחרות.‬
‫נתראה בלוויה.‬
‫לא, את לא יכולה ללכת.‬
‫למה לא?‬
‫כי גם את חשודה.‬
‫חמוד.‬
‫החשודה נשארת.‬
‫לפחות עד תום הסערה.‬
‫אכין את ארוחת הצוהריים.‬ ‫-תני לי את ה"מינג".‬
‫מי יכול להיות הרוצח?‬
‫האישה שאינה שבורת לב במיוחד?‬
‫המורדת הקטנה?‬
‫הבכורה המסורה?‬
‫או החמות השתיינית והקמצנית?‬ ‫-אני לא קמצנית.‬
‫או אולי הגיסה, הרווקה הזקנה?‬
‫או המאהבת לשעבר?‬
‫או העוזרת החדשה?‬
‫או העוזרת החדשה…‬
‫גם את חשודה, ורוניקה, כמו כולן.‬
‫את שוכחת שהגעתי לכאן לפני זמן קצר.‬
‫אז מה? ייתכן שחזרת כדי לשטות בנו.‬
‫בכל מקרה, אין לי ספק.‬
‫הרוצחת היא אחת מכן.‬
‫גברתי הבלשית, את שוכחת אדם אחד.‬
‫את מי?‬
‫את עצמך.‬
‫אני?‬
‫אני מבינה שקשה לך‬ ‫לראות את עצמך כאחת מאיתנו.‬
‫את מתחקרת אותנו כבר שעות.‬ ‫אבל אם אנחנו חשודות, גם את חשודה.‬
‫אני רק הגעתי הבוקר.‬
‫ייתכן שחזרת כדי לשטות בנו.‬
‫היית כאן הערב, נכון, אחותי היקרה?‬
‫בחדר של אבא.‬
‫לא, על מה את מדברת?‬
‫שמעתי אותך מאחורי הדלת.‬ ‫זה היה בסביבות שלוש לפנות בוקר.‬
‫סוזאנה, זה נכון?‬
‫כן, זה נכון. הייתי כאן.‬
‫אבל לא הרגתי אותו.‬ ‫איך את יכולה לחשוב כזה דבר?‬
‫היית כאן? אבל למה?‬
‫ולמה העמדת פנים שרק הגעת?‬
‫לא יודעת. חשבתי שזו תוכנית טובה.‬
‫לרצוח אותו? ולהתחמק מעונש?‬ ‫-לא, דודה.‬
‫כדי שאוכל לדבר עם אבא בשקט,‬ ‫בלי לערב אף אחת מכן.‬
‫זה מגוחך!‬
‫זה לא מגוחך, אימא!‬ ‫את יודעת שהפרטיות היא מצרך נדיר כאן.‬
‫אבל אנחנו משפחה. ואנחנו קרובים מאוד.‬
‫ובני משפחה מספרים זה לזה הכול.‬
‫זה לא צריך להיות כך.‬
‫אם כל אחד היה שומר דברים לעצמו,‬
‫בלי להעמיס הכול על אחרים,‬
‫משפחות היו הרבה יותר נעימות.‬
‫טוב. מה רצית לספר לו?‬
‫הייתי זקוקה לעצתו.‬
‫ולמצוא דרך לספר לך. הוא לא סיפר לך, נכון?‬
‫לא, הוא לא סיפר לי. הוא מת.‬
‫בקיצור, סוזאנה, את מתכוונת לספר לי?‬
‫כן. סליחה.‬
‫אני לא יודעת…‬
‫תפתחי את המתנה.‬ ‫-אבל עדיין לא חצות.‬
‫דודה.‬
‫אז אתן אומרות ש…‬
‫רצח או לא רצח, זה עדיין ערב חג המולד.‬ ‫וצריך לקיים את המסורת?‬
‫מרצ'לו מצפה לתינוק.‬
‫לא איתי.‬
‫וגם לא איתי.‬
‫אז עם מי?‬ ‫-אימא.‬
‫איתי?‬
‫לא, אימא…‬ ‫-לא.‬
‫אני בהיריון.‬
‫את בהיריון?‬
‫כן.‬
‫אוי, לא.‬
‫איזה יום מחורבן.‬
‫ארוחת הצוהריים מוכנה. שאגיש אותה?‬
‫מריה, עדיין לא חג המולד.‬
‫ואין לנו מה לחגוג.‬ ‫-אבל אנחנו לא חוגגים.‬
‫אנחנו מכבדים את זכרו של אדון מרצ'לו‬ ‫בארוחה שהוא ביקש ממני להכין.‬
‫מכיוון שמרצ'לו מת, כמובן שצריך לחגוג היום.‬
‫שנתחיל?‬
‫בסדר, בואו נתחיל.‬
‫סלט אוליבייה.‬
‫זה טעים, אבל קצת מכביד על הבטן.‬
‫ממש נחמד.‬
‫מעודן.‬
‫קוקטייל חסילונים.‬
‫רביולי דלעת.‬
‫איזה יופי!‬
‫נכון?‬
‫מצוין.‬
‫שליו צלוי ברוטב מוסטרדה די קרמונה.‬
‫אלוהים.‬
‫בואו נרים כוסית.‬
‫הכול היה מצוין.‬
‫כל הכבוד.‬
‫תודה, גברתי.‬
‫איפה למדת לבשל ככה?‬
‫מסבתא שלי, מספרים.‬
‫זה מרגיע אותי.‬
‫לא קשה לך להיות תקועה כאן,‬
‫רחוק מכולם?‬
‫לא.‬
‫לא היה לי קשה.‬
‫אני מבינה.‬
‫את מבינה? מה יש פה להבין?‬
‫טוב, ברור שהיא לא עבדה כאן בשבילך.‬
‫היו לה סיבות אחרות.‬
‫כן, זה נכון.‬
‫הייתי כאן למענו.‬
‫אבל עכשיו כשמרצ'לו איננו,‬
‫מוטב שאעזוב.‬
‫סלחו לי.‬
‫אני חוששת שאני לא מבינה.‬
‫זאת אומרת שהיא ומרצ'לו…‬
‫אלוהים, היא שוב איבדה את ההכרה.‬ ‫-דודה.‬
‫איזו מעצבנת.‬
‫לא הייתי מנחשת לעולם.‬
‫הסתרתם את זה היטב.‬
‫אני מופתעת רק מדבר אחד.‬
‫את אישה רגילה כל כך.‬
‫אולי נמאס לו מנשים יוצאות מן הכלל.‬
‫אני מתארת לעצמי שהוא שילם לך.‬
‫כל מחשבה שיש לך עוסקת בכסף.‬
‫בכל אופן, לא.‬
‫אולי תופתעי לשמוע, אבל נהניתי לשכב איתו.‬
‫טוב.‬
‫אצטרך לומר למשטרה שנפגשת עם מישהו בלילות,‬ ‫ושכולם ידעו.‬
‫ואני אצטרך לספר למשטרה‬ ‫שגם את נפגשת עם מישהו בלילות,‬
‫ואף אחד לא ידע.‬
‫תפסיקי להיאבק בי. בכל זאת, זה התאים גם לך.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫עשיתי את מה שאת כבר לא רצית לעשות.‬
‫לא עם מרצ'לו, לפחות.‬
‫למה נתת לה ללכת?‬
‫היא עשויה להיות הרוצחת.‬
‫לאן את חושבת שהיא הולכת?‬
‫יש סערה בחוץ. היא תחזור.‬
‫מי זה?‬
‫לאט לאט.‬
‫מריה.‬
‫השער.‬
‫מישהו נעל אותו עם שרשרת גדולה.‬
‫אנחנו אסירות כאן.‬
‫אימא.‬ ‫-אלוהים אדירים!‬
‫כמו בספרי מסתורין.‬
‫יש בינינו רוצחת.‬
‫אבל מה שעוזר לה להסתתר‬ ‫הוא שגם האחרות משקרות,‬
‫מסיבות שאינן קשורות לפשע.‬
‫אז כדי לגלות מי עשתה את זה,‬
‫נצטרך שכולן יצטרכו לחשוף את הסודות שלהן.‬
‫מי רוצה להתחיל?‬
‫טוב, אני חשפתי את הסוד שלי, נכון?‬ ‫-גם אני.‬
‫גם אני.‬
‫אז אני אדבר.‬
‫אבל זה לא הסוד שלי.‬
‫זה הסוד של אגוסטינה.‬
‫מה?‬
‫אני מאמינה שזה שלך.‬
‫או שאולי כתבת אותו למרצ'לו.‬
‫היא השאירה את המכתב הזה בספר שנתנה לו.‬
‫כאילו שהוא אי פעם קרא משהו.‬
‫הוא נתן את הספר לי מבלי לפתוח אותו.‬
‫הוא אפילו לא ידע שיש בפנים מכתב.‬
‫אז מרצ'לו מעולם לא קרא את המכתב שלי?‬
‫הוא קרא.‬
‫אני נתתי לו אותו, וזה הצחיק אותו מאוד.‬
‫הצחיק אותו?‬
‫יקירתי, מרצ'לו היה אדם נאה.‬
‫מקסים, מושך…‬
‫אבל היה לו טקט של גניקולוג.‬
‫אז, דודה… זו לא הייתה בדיוק אהבה אפלטונית.‬
‫תתביישי לך. רצית לקחת מאיתנו את אבא.‬
‫מה פתאום! לא.‬
‫הלכתי לחדרו אתמול בלילה…‬
‫כדי לומר לו שאני מתביישת במה שכתבתי לו.‬
‫הלכתי לחדר שלו?‬
‫כן.‬
‫כדי לבקש ממנו לשכוח את המילים‬ ‫הבלתי הולמות.‬
‫מתי זה היה?‬ ‫לפני או אחרי תה הצמחים של מריה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אולי לפני. לא ראיתי את המגש.‬
‫ואת מצפה שנאמין לך?‬ ‫-כן.‬
‫זו האמת.‬
‫אני לא יכולה לנשום. אימא, הכדורים שלי!‬
‫איפה הכדורים שלה?‬
‫הם בקופסה על השידה שליד המיטה שלה.‬
‫זו קופסה גדולה, היא תמיד שם. מהר.‬
‫קדימה.‬
‫מרגריטה.‬ ‫-כן?‬
‫סלחי לי.‬ ‫-זה בסדר, אל תדאגי.‬
‫אם אמות…‬
‫לא תמותי, תאמיני לי.‬ ‫יהיה לך עוד מספיק זמן להעיק עליי.‬
‫הכדורים בדרך או לא?‬
‫הם לא שם.‬ ‫-מה? הם תמיד שם!‬
‫הקופסה לא שם. אני לא יודעת.‬ ‫-לעזאזל.‬
‫אני אלך.‬ ‫-אימא!‬
‫אימא!‬
‫נס של חג המולד.‬
‫הינה הם!‬
‫סבתא!‬ ‫-כן, אני יכולה ללכת.‬
‫אבל אני כל כך עייפה.‬
‫איפה מצאת אותם? חיפשתי בכל החדרים.‬
‫מצאתי אותם בחדר של אימא, מתחת למיטה שלה.‬
‫מה? מתחת למיטה שלי?‬ ‫-מרגריטה!‬
‫אחות יקרה, אני מבינה.‬
‫אם ניסית להרגני בוודאי, יש לכך סיבות רבות.‬
‫תפסיקי!‬
‫טוב, מישהו כאן מנסה להפליל אותי.‬
‫למה את מסתכלת עליי?‬
‫אני לא חושבת שאחת מהבנות שלי, או אימא שלי‬
‫יסכנו את חייה של אגוסטינה‬
‫רק כדי להפליל אותי.‬
‫אנחנו משפחה, נכון? למרות הכול.‬
‫ומריה…‬
‫היא כבר לקחה את בעלי,‬ ‫אני בטוחה שהיא רוצה לפגוע בי עוד.‬
‫בהחלט לא, גברתי.‬
‫אז…‬
‫רק אני נשארתי.‬
‫כן, רק את נשארת.‬
‫ואני חושבת שאת יודעת‬ ‫שמרצ'לו רצה להזכיר אותך בצוואה שלו.‬
‫לא. לא ידעתי.‬
‫היא ידעה.‬
‫אתמול בלילה היית כאן. שמעתי אותך.‬ ‫דיברתם על זה.‬
‫כשחזרתי לקחת את ספל התה,‬
‫שמעתי אותם מדברים ולא נכנסתי.‬
‫אני מצטערת, אבל את‬ ‫היית האדם האחרון שראה אותו בין החיים.‬
‫זה נכון. הייתי כאן.‬
‫אבל לא רצחתי אותו.‬
‫רק את יכולה להרוויח מכך שאשלח לכלא.‬
‫לדעתי, מפני שידעת‬ ‫שמרצ'לו רוצה לכלול אותי בצוואה,‬
‫עצרת אותו רגע לפני שעשה זאת.‬
‫לא, זה לא נכון.‬
‫לא ידעתי אם הוא כבר נפגש עם הנוטריון שלו.‬
‫אז אם הוא שינה את הצוואה, ‬ ‫אני החשודה העיקרית.‬
‫אבל אם הוא לא שינה אותה,‬ ‫את החשודה העיקרית.‬
‫מי יכול לדעת על זה?‬
‫אני יודעת.‬ ‫הוא סיפר לי אתמול בלילה.‬
‫הוא עדיין לא שינה את הצוואה שלו.‬ ‫כשסיפרתי לו על התינוק,‬
‫הוא אמר שטוב שסיפרתי לו,‬
‫מפני שיש לו היום פגישה עם הנוטריון‬ ‫והוא יכלול את הילד שלי בצוואה.‬
‫יפה מאוד.‬
‫את מוצאת את קופסת התרופות של דודה אגוסטינה‬ ‫מתחת למיטה שלי.‬
‫את יודעת על הנוטריון. את מנסה לנקום בי?‬
‫לא, אימא. אני רק אומרת את האמת.‬ ‫-אני לא חושבת כך.‬
‫ואיזו דרך אלגנטית להסיר מעליך את החשד,‬
‫לומר שהיום אבא שלך‬ ‫התכוון להגדיל את הנתח שלך בירושה.‬
‫לא אכפת לי מהכסף.‬ ‫-אה, לא?‬
‫ומי יתמוך בתינוק שלך?‬
‫אני לא רואה גבר לצידך, נכון?‬ ‫או שאולי הוא פשוט בלתי נראה?‬
‫תפסיקי להטיח בה האשמות.‬ ‫אותו הדבר קרה גם לך.‬
‫אימא, על מה את מדברת? את שתויה?‬
‫את לא זוכרת שכשפגשת את הבחור הגבוה ההוא…‬
‫אימא!‬
‫זהו זה.‬
‫בלתי אפשרי להרחיק אותה מהאלכוהול.‬
‫היא אמרה שהיא עייפה מאוד.‬
‫אה, טוב…‬
‫אימא.‬ ‫-כן?‬
‫מה זאת אומרת שזה קרה לך גם?‬
‫לא, זה חסר משמעות.‬
‫לא צריך להקשיב לסבתא כשהיא פיכחת,‬ ‫ובוודאי שלא כשהיא מבוסמת.‬
‫אימא.‬
‫אין מה לדעת.‬
‫השאלה היא לא מתי אימא הרתה אותך,‬
‫אלא עם מי.‬
‫קטרינה, על מה את מקשקשת?‬
‫למה? זה לא נכון?‬
‫אבא…‬
‫לא היה אבא שלי?‬
‫אבא ידע את זה?‬
‫בוודאי שהוא ידע.‬
‫הכרנו כשהייתי בחודש השלישי להיריון,‬ ‫ונישאנו זמן קצר לאחר מכן.‬
‫למה הוא עשה כזה דבר?‬
‫אני מניחה שמפני שהייתי יפה מאוד.‬
‫טוב, לסבא שלך היה הרבה מאוד כסף בזמנו,‬
‫ואבא היה זקוק לנדוניה יפה‬ ‫כדי לקנות את בית חלומותיו.‬
‫אבל הוא היה אבא טוב.‬
‫הוא אהב אותך כאילו שהיית בתו האמיתית.‬
‫הוא מעולם לא העניק לך יחס שונה‬ ‫מזה שהעניק לקטרינה.‬
‫אולי זו הסיבה שתמיד נכנעתי לכל גחמותיו.‬
‫אז אבי האמיתי…‬
‫מי הוא?‬
‫האהבה הראשונה שלי.‬
‫אומברטו.‬
‫הוא מת בתאונה.‬
‫אין יום שעובר בלי שאני חושבת עליו.‬
‫במיוחד כשאת עומדת לנגד עיניי.‬
‫כשאת מחייכת, את דומה לו כל כך.‬
‫אז…‬
‫מעציב אותך להסתכל עליי?‬
‫לא, בכלל לא.‬
‫את ההוכחה החיה לאהבה שלנו.‬
‫כשנכנסת לחדר שלי, חיפשת מתחת למיטה.‬
‫כן.‬
‫כן, ראיתי את המזוודות.‬
‫התכוונת לעזוב?‬
‫טוב, חיכיתי לרגע הנכון.‬
‫אבל התכוונתי לחכות עד סוף החגים.‬
‫את תשברי את השיער.‬
‫אלוהים.‬
‫שיישבר. הוא ממילא יבש כמו קש.‬
‫קש!‬
‫אני בודדה כל כך.‬
‫את לא בודדה. יש לך את המשפחה שלך.‬
‫ממש משפחה מקסימה.‬
‫אני מעדיפה לחיות בלי לב.‬ ‫לפחות לא הייתי סובלת כך.‬
‫אפילו סוזאנה מנוסה יותר ממני.‬
‫עכשיו רק קטרינה נותרה.‬ ‫בקרוב אהיה הבתולה האחרונה בחבורה.‬
‫איך מפתים גבר?‬
‫איך עושים את זה?‬
‫מריה, תוכלי ללמד אותי?‬
‫לא קשה לפתות גבר.‬
‫החלק המאתגר הוא לדאוג‬ ‫שחייך לא ייסובו סביבו.‬
‫כמובן.‬
‫אבל הייתי חושבת על זה בהמשך.‬
‫כרגע אני רוצה לפתור את הבעיה הבסיסית יותר.‬
‫את חייבת לצאת לבלות.‬ ‫את תמיד כלואה כאן.‬
‫נכון.‬
‫לאן כדאי לי ללכת?‬
‫צאי להליכה.‬
‫תירשמי לקורס. שיעורי צרפתית, שיעורי ריקוד…‬
‫מקום שבו תוכלי להכיר מישהו.‬
‫איפה עוד תמצאי חבר?‬
‫כאן.‬ ‫-בדיוק. וזה לא רעיון טוב.‬
‫לא, זה לא רעיון טוב.‬
‫אבל אף אחד לא מסתכל עליי.‬
‫אין לי את הקסם החמקמק המכונה "חן".‬
‫אני לא מסכימה.‬
‫את פשוט לא יודעת איך למכור את עצמך.‬
‫באמת?‬
‫טוב, אני לא יודעת.‬
‫זה לא כמו בספרים,‬
‫בהם האישה הכעורה מורידה את המשקפיים‬
‫והופכת בבת אחת ליפהפייה.‬
‫כשאני מורידה את המשקפיים…‬
‫משקפיים או לא משקפיים…‬
‫זה יותר…‬
‫זה יותר עניין של חיוך, את מבינה?‬ ‫חיוך נחמד, יציבה טובה…‬
‫שכנוע. את חייבת להרגיש יפה, תמיד.‬ ‫-תמיד.‬
‫תמיד.‬
‫אפילו בטקס המיסה?‬
‫במיוחד בטקס המיסה.‬
‫מדוע, לדעתך, אנשים הולכים אליו?‬
‫כדי להקשיב לכומר? לא.‬ ‫-לא.‬
‫הם הולכים כדי לצפות.‬
‫טוב, האמת היא…‬
‫שתמיד הרשיתי לעצמי להציץ קצת.‬
‫את רואה?‬
‫חייבים להתלבש בהידור‬ ‫כשאנו מראים את עצמנו בפני האל.‬
‫בהידור.‬
‫תראי לי מה יש לך כאן.‬
‫טוב…‬
‫את חושבת שבתוך תוכי…‬
‫יש פוטנציאל בלתי ממומש?‬
‫הרבה ממנו.‬
‫- לילות לבנים‬ ‫פיודור דוסטוייבסקי -‬
‫איפה ורוניקה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫לא ראיתי אותה כבר כמה זמן.‬ ‫היא לא הייתה למעלה, איתכן?‬
‫לא.‬
‫אלוהים, היא ברחה?‬
‫ידעתי שזו היא.‬
‫אימא, זה התיק שלה.‬
‫כן.‬
‫חכי.‬
‫תפתחי אותו, ותבדקי אם המפתח לחדר נמצא שם.‬
‫אה, כן.‬ ‫-קדימה.‬
‫בשקט.‬
‫אל תגעי בו. טביעות האצבעות יימחקו.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫לא יודעת, זה בא לי פתאום.‬
‫ראית את זה?‬ ‫-כן.‬
‫דודה אגוסטינה.‬
‫דודה אגוסטינה?‬
‫קראו לי טינה.‬
‫את נראית מדהים. מה עשית?‬
‫נשים יודעות לחולל נסים.‬
‫כן, שמנו לב.‬
‫עשיתי עבודה טובה, נכון?‬
‫כן.‬
‫ממש טובה.‬
‫אה, הינה את.‬
‫לא הלכת.‬
‫הייתי בשירותים.‬
‫השארת כאן את התיק שלך.‬
‫אני מניחה שאני בוטחת בכן.‬
‫הצצנו בפנים.‬
‫נו, באמת!‬
‫כמה זמן נתתן לי תשומת לב? חצי דקה?‬
‫ומה מצאתן?‬
‫אקדח.‬
‫אקדח?‬
‫במי הייתי אמורה לירות?‬
‫במרצ'לו, לדוגמה. אם לא היית מוצאת סכין.‬
‫לא נגעתי באקדח מעולם.‬ ‫לא ימצאו עליו את טביעות האצבעות שלי.‬
‫קודם, הכדורים מתחת למיטה שלך.‬
‫ועכשיו האקדח בארנק שלי.‬
‫הרוצח מנסה להפליל אותנו.‬
‫זו אחר זו.‬
‫הרוצח כנראה משחק בנו.‬
‫אלוהים!‬
‫שכה אחיה.‬
‫קחי את ה"מינג". עכשיו.‬
‫איפה אמצא את המינג הזה עכשיו?‬
‫גבירותיי.‬
‫מספיק.‬
‫אנחנו תקועות כאן בלי טלפון ובלי רכב.‬
‫אין לנו איך להזעיק משטרה,‬ ‫ועכשיו אנחנו גם באפלה.‬
‫מספיק. אנחנו חייבות לצאת מכאן.‬ ‫-אני מסכימה, אבל איך?‬
‫לא אמרת שהשער נעול?‬
‫אפשר לנסות לטפס מעליו.‬
‫אלוהים אדירים. איך?‬
‫בואו נלך לשם, ואז נראה.‬
‫כן, בואו נלך.‬
‫גם אני באה. אביא צעיף.‬
‫אני נשארת כאן.‬
‫תישארי כאן ותפקחי עליה עין.‬
‫רוצה אחת?‬
‫הן לא מורעלות.‬
‫תודה.‬
‫לא על זה את צריכה להודות לי.‬
‫אז על מה?‬
‫בתור התחלה,‬
‫על כך שחשפתי את הסוד של אגוסטינה‬ ‫ולא את שלך.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫יש לך מאהב.‬
‫לי יש מאהב?‬ ‫-כן.‬
‫אני לא יודעת מי הוא, אבל אני בטוחה בכך.‬
‫לכן את חושבת שאני זו שרצחה את מרצ'לו?‬
‫זה לא מה שאמרתי.‬
‫אז למה אמרת את זה?‬
‫אני רוצה לראות אותך מודה בכך.‬
‫זו סחיטה.‬
‫סקרנות.‬
‫את לא נראית כמו אלמנה מוכת צער.‬
‫את טועה.‬
‫אהבתי את מרצ'לו מאוד.‬
‫אני מאמינה לך.‬
‫אבל הוא לא היה אהבת חייך.‬
‫אולי גם אני לא הייתי אהבת חייו.‬
‫כבר ארזתי את המזוודות.‬
‫התכוונתי לעזוב אותו לפני השנה החדשה.‬
‫סיפרתי לו אתמול בלילה.‬
‫מצחיק, לא?‬
‫את עוזבת כדי לחיות עם המאהב שלך?‬
‫מה פתאום.‬
‫טוב, כן.‬
‫יש לי מישהו.‬
‫אני מרוצה.‬
‫אבל אני עוזבת כדי לחיות לבדי.‬
‫החלום הגדול ביותר שלי‬ ‫הוא לחזור הביתה בערב ו…‬
‫ולמצוא אותו ריק.‬
‫אני לא יודעת איך החזקת מעמד 25 שנים.‬
‫נישואין הם לא בשבילי.‬
‫ברגע שהקשר התחיל להיות רציני,‬ ‫ארזתי את המזוודות והלכתי.‬
‫את פריז?‬
‫ואת העולם כולו.‬
‫ועכשיו? יש לך מישהו?‬
‫אני מנהלת פרשת אהבים עם גבר.‬
‫הייתי שמחה לגלות לך מי זה,‬ ‫אבל אולי לא כדאי.‬
‫ספרי לי קודם מי שלך.‬
‫אני מכירה אותו?‬
‫כן.‬
‫זה לא מרצ'לו, נכון?‬ ‫-כמובן שלא.‬
‫ואני מכירה את שלך?‬
‫כן, אני מאמינה שכן.‬
‫ספרי לי את קודם.‬
‫לא. את ראשונה.‬
‫שנאמר את השם בו-זמנית?‬ ‫-בסדר.‬
‫בואי נספור עד שלוש.‬
‫אחת…‬ ‫-אחת…‬
‫שתיים…‬ ‫-שתיים…‬
‫שלוש…‬ ‫-שלוש…‬
‫מר ג'אנוטרי.‬ ‫-מר ג'אנוטרי.‬
‫תראו אותה.‬
‫לכי לעזאזל. לכי…‬
‫את תמיד חייבת לגנוב לי את הגברים?‬ ‫-אני הכרתי את מרצ'לו לפנייך.‬
‫עזבי אותי!‬
‫לדעתי אנחנו יכולות לעשות את זה.‬
‫גם אני חושבת כך.‬
‫שננסה לטפס מעליו?‬
‫בואו נטפס.‬
‫מי תעלה ראשונה?‬
‫אני אלך.‬
‫תיזהרי, קט.‬ ‫-כן.‬
‫נפצעתי ביד.‬ ‫-רדי, עלמתי.‬
‫רדי.‬ ‫-רדי.‬
‫כן.‬
‫השלג כבד מדי. לעולם לא נצליח.‬
‫ננסה מחר בבוקר.‬
‫בסדר.‬ ‫-שנחזור פנימה?‬
‫כן.‬ ‫-אני קופאת מקור.‬
‫זו הייתה אימא?‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אולי הרוצח חזר.‬
‫בואו נלך.‬
‫כדאי שנפסיק לריב.‬
‫למה?‬
‫כי אין ספק שיש לנו טעם דומה.‬
‫גם אני מופתעת.‬
‫אנחנו כל כך שונות.‬
‫נשקי אותי.‬
‫מה?‬
‫נישקת פעם אישה?‬
‫לא.‬
‫גם אני לא.‬
‫אז נשקי אותי.‬
‫אבל למה?‬
‫מפני שאני רוצה לדעת איך זה לנשק אותך.‬
‫ננסה.‬
‫אימא!‬
‫חי שמים…‬
‫קטרינה, תוציאי את סבתא שלך.‬
‫מה?‬
‫מהמחסן.‬
‫היא עדיין שם?‬
‫כן, אני חושבת שכן.‬
‫בואו.‬
‫סבתא, הכול בסדר?‬
‫קצת כואב לי פה.‬
‫נשאר משהו לשתות?‬ ‫-בואי נבדוק.‬
‫תקשיבי. אימא שלך היא רוצחת.‬
‫הבנתי מי עשתה את זה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אני לא רוצה שתשמעו את זה ממני.‬
‫תצטרכי לעשות את זה בעצמך.‬ ‫הגיע הזמן לספר את האמת.‬
‫בסדר.‬
‫סיפור לחג המולד.‬
‫מעשה בגבר שבחייו נכחו שבע נשים.‬
‫לילה אחד, המסכן שכב על משכבו.‬
‫ומחול השדים של גבירותיו החל.‬
‫כמו בכל ערב, אולי.‬
‫אך הפעם, בתו, קטרינה, הסתתרה מאחורי וילון.‬
‫היא ראתה ושמעה הכול.‬
‫זה מה שקרה.‬
‫בשעה עשר בערב…‬
‫סצנה ראשונה.‬
‫לא אתן לך אותן לעולם.‬
‫חמותו, שמתגוררת בביתו מעל לעשר שנים,‬
‫מסרבת לתת לו את אגרות החוב שלה.‬
‫סצנה שנייה.‬
‫מרצ'לו.‬
‫בשעה 22:30, גיסתו, אגוסטינה,‬ ‫נכנסת לחדרו ומתחננת אליו שישכח‬
‫את מה שכתבה לו.‬
‫כאילו שהוא היה זוכר.‬
‫יש לו בעיה אחרת.‬
‫הוא רק רוצה להיפטר ממנה.‬
‫מרצ'לו, רק רציתי… מרצ'לו.‬
‫ובשעה 23:00, הטבח מתחיל.‬
‫אשתו ספרת לו שהיא עוזבת.‬
‫היא מחכה עד לאחר החגים למען בנותיה.‬
‫אחכה עד סוף החגים,‬ ‫אבל אעזוב עד ערב השנה החדשה.‬
‫כבר ארזתי את המזוודות.‬
‫אני רוצה לעזוב. אני לא יכולה יותר.‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-יופי של מתנת חג מולד, אימא.‬
‫בחצות מגיע תה הצמחים,‬
‫ומריה איתו.‬
‫בשעה 1:00 בלילה, לאחר ביקור בשירותים‬ ‫בפעם האלף, אגוסטינה מנסה שנית.‬
‫מרצ'לו.‬
‫אבל הפעם, אבא אפילו לא נותן לה להיכנס.‬
‫בשעה 1:30, ורוניקה מופיעה.‬ ‫היא נכנסת כאוות נפשה מפני שיש לה מפתחות.‬
‫היא זקוקה לכסף. היא רוצה לחזור לפריז.‬
‫אני נשבעת שאחזיר לך את הכסף.‬ ‫בחייך, אתה מכיר אותי.‬
‫הם מדברים על הצוואה.‬
‫לבסוף, בשעה 3:00 לפנות בוקר,‬ ‫הדובדבן שבקצפת.‬
‫סוזאנה מגיעה‬ ‫כדי לבשר לו את החדשות הטובות.‬
‫"אני בהיריון, אבא."‬
‫וזה לא היה מרוח הקודש.‬
‫אני מצטערת, אבא.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫ואז, נותרתי רק אני.‬
‫יצאתי ממחבואי מאחורי הווילון‬ ‫וסיפרתי לו את כל מה ששמעתי.‬
‫ואמרתי שאגרום להן לשלם.‬
‫למי?‬
‫לכולכן.‬
‫אתן מכשפות.‬
‫היי.‬
‫אבא היה מותש. הוא לא עמד בזה יותר.‬
‫אתן יודעות מה הוא אמר לי?‬
‫"זה בטח נחמד להיות מת".‬
‫ככה הוא אמר?‬
‫כן.‬
‫והוא חזר על זה שוב ושוב.‬
‫ואז אמרתי: "טוב, אבא,‬ ‫אם זה מה שאתה רוצה, אעזור לך".‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫את רצחת אותו.‬
‫אף אחד לא רצח את מרצ'לו…‬
‫מפני שמרצ'לו לא מת.‬
‫פשוט השתעשענו בביום מותו.‬ ‫-מה?‬
‫כדי שהוא יוכל לשמוע, מאחורי הדלת הזו,‬
‫מה אתן באמת חושבות עליו.‬
‫הוא רצה לדעת‬ ‫מי מכן תבכה יותר מכולן…‬
‫מי תדבר יותר על הכסף שלו…‬
‫מי תדבר על אהבה.‬
‫מפני שהיום הייתה לו פגישה עם הנוטריון,‬ ‫והוא רצה לדעת מה לשנות בצוואה.‬
‫והדרך היחידה לעשות זאת הייתה… ‬
‫למות.‬
‫ואת עזרת לו.‬
‫אף פעם אין לי משהו מעניין לעשות.‬
‫השתמשתי במרקורוכרום כדם מזויף‬ ‫ובסכין עם להב שבור.‬
‫ואז צלצלתי לוורוניקה.‬
‫חתכתי את כבל הטלפון…‬
‫ואת כבלי המנוע…‬
‫ונעלתי את השער.‬
‫גם החבאתי את הכדורים של דודה אגוסטינה‬ ‫מתחת למיטה של אימא.‬
‫גנבתי את אגרות החוב של סבתא…‬
‫ושתלתי אקדח מזויף בתיק של ורוניקה.‬
‫אה, אפילו החלפתי את המפתח לחדר.‬
‫כדי שאבא לא יצטרך לשכב על הבטן יום שלם.‬
‫חשבת על הכול.‬
‫חוץ מהעובדה שמישהו יראה אותו מבעד לחלון.‬
‫אז מרצ'לו עדיין חי.‬
‫הוא חי.‬
‫כן, הוא חי.‬
‫אבל עכשיו אני ארצח את הרפש הזה.‬
‫אני אעזור לך.‬
‫תפתח את הדלת, חלאה שכמוך!‬
‫עשית ממני צחוק, מה?‬
‫מנוול! עשית ממני צחוק!‬ ‫-תפתח!‬
‫לעולם לא תקבל את אגרות החוב שלי!‬
‫תני לי את המפתח!‬
‫מתחסדת קטנה. הנוער של היום זה משהו נורא.‬
‫תפתח את הדלת המחורבנת!‬ ‫-כן!‬
‫אתן לא חושבות שאנחנו מגזימות עם הגידופים?‬
‫את תשתקי! פרוצה.‬ ‫את בהיריון ולא יודעת מי האב.‬
‫איפה הוא?‬ ‫-שם.‬
‫הוא מסתתר במרפסת!‬
‫זהירות.‬
‫אבא.‬ ‫-אוי, לא.‬
‫אלוהים אדירים. הוא שוב מת?‬
‫הלכנו לנסות לעצור בעדו,‬ ‫אבל איחרנו את המועד.‬
‫הוא השליך את עצמו מהמרפסת.‬
‫ידוע לכן מה דחף אותו לשים קץ לחייו?‬
‫טוב, כולם יודעים‬ ‫שהיו לו קשיים כלכליים רציניים.‬
‫אם לומר את האמת, מעולם לא היה לו חוש עסקי.‬
‫הוא אפילו ביקש ממני כסף.‬
‫מאישה זקנה וענייה.‬
‫איך הוא העז?‬
‫טוב. אם תיזכרו בעוד משהו,‬
‫זה המספר שלי.‬
‫תודה.‬
‫הבלש ג'ובאני ריגולדי.‬
‫ג'ובאני ריפולדי, כן.‬
‫אה, ריפולדי.‬
‫אז אם אזכר בפרט קטן כלשהו…‬
‫אוכל להתקשר אליך?‬
‫אם תיזכרי בכל דבר אחר,‬ ‫את מוכרחה להתקשר אליי.‬
‫מוכרחה.‬
‫אגוסטינה קאצ'ה.‬
‫נעים מאוד.‬
‫אני מתארת לעצמי שאתה גר ליד הנהר.‬
‫כן, אני גר בעיר.‬
‫זה לא רחוק, אם כך.‬
‫טוב, אלך עכשיו.‬
‫כן.‬ ‫-גבירותיי.‬
‫גברתי.‬
‫עלמתי.‬
‫סלחי לי.‬
‫סלחו לי.‬
‫מה היא עושה?‬
‫זוזי. הוא ידרוס אותך.‬
‫נו?‬ ‫-זוזי!‬
‫דודה.‬ ‫-דודה.‬
‫דודה…‬ ‫-בואי הנה.‬
‫קטרינה…‬
‫התנהגת לא יפה.‬
‫נשים עוזרות זו לזו, לא מסכסכות.‬
‫אפילו לא כשגבר מבקש?‬
‫במיוחד לא כשגבר מבקש.‬
‫טוב, אם גבר מבקש…‬
‫תסתכלי על עצמך. גידלתי פרוצה.‬
‫סליחה, אימא.‬
‫סלחו לי, כולכן.‬
‫בכל מקרה, הוא היה גבר נאה.‬
‫מי?‬ ‫-מי?‬
‫הבלש.‬
‫אם תגעי בו, אפשוט את עורך בעודך בחיים‬ ‫ואעשה ממך תיקי איפור.‬
‫ואני אעזור לה.‬
‫סוזאנה, תהיתי…‬
‫האם התינוק הוא של מר ג'אנוטרי?‬
‫ממש! מה את חושבת לעצמך?‬
‫מה את חושבת לעצמך?‬
‫לא?‬ ‫-לא! אני לא עד כדי כך נואשת.‬
‫אני אהיה מקורקעת הרבה זמן?‬
‫כן!‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫מאיזו בחינה?‬
‫טוב, אנחנו יכולים ללכת לשתות משהו, לא?‬
‫אנחנו, הבית… מה נעשה עכשיו כשאבא איננו?‬
‫אני חושבת שאחזור לפריז.‬ ‫לא נשאר לי מה לעשות כאן.‬
‫אני לא יודעת. אצטרך לחשוב על זה.‬
‫גם אני.‬
‫אני חשבתי.‬
‫אני רוצה לראות את הבלש שוב.‬
‫כולנו יכולות להישאר כאן.‬
‫אני יודעת שזה לא הבית שלי ושאני רק העוזרת.‬
‫אבל יכול להיות נחמד לחיות יחד.‬
‫אני אוהבת לבשל, אתן אוהבות לאכול…‬
‫אני אוהבת לשתות.‬
‫אחרי הכול, יש לנו את הירושה של מרצ'לו. ו…‬
‫ואת הבית הזה.‬
‫אם כך, אולי אישאר אחרי הכול.‬
‫אקח את החדר שלי בחזרה.‬
‫כן. בואו נמלא את החור הזה בחיים.‬
‫יש לנו את הירושה. לי יש את אגרות החוב שלי.‬
‫ובקרוב יהיה לנו…‬
‫תינוק.‬
‫שנרים כוסית?‬
‫תרגום כתוביות: טל אקשטיין‬