Downloaded from YTS.MX
A NETFLIX BEMUTATJA
Official YIFY movies site: YTS.MX
Egy kicsit tovább!
Igen, az első utca, amit jobbra lát.
A csomagjai, kisasszony?
Vigye a bejárati ajtóhoz! Köszönöm.
Jó reggelt!
- Jó reggelt! - Ön Susanna kisasszony?
Igen. És ön?
Maria, az új szobalány. Örülök, hogy találkoztunk.
Ó, igen. Mesélt önről.
- Kicsoda? - Az apám.
- Tényleg? - Igen. A leveleiben.
Hagyja itt a csomagokat! Később beviszem őket.
- Köszönöm. És boldog karácsonyt! - Boldog karácsonyt önnek is!
Ebédre vártuk önt.
Tudom, de elcsíptem a korábbi vonatot, így már most itt vagyok.
Bejöhetek?
Kérem!
Rachele…
Rachele asszony…
az adóbehajtó vagyok!
Jaj, te hülye!
- Szia, nagyi! - Szia!
Kis korod óta tudtuk, hogy hülye vagy, te hülye.
Hogy vagy?
Szerinted hogy vagyok? Itt vagyok.
- Figyelek és várok… - Vársz a halálra, igen, tudjuk.
Ugrass csak! Megnéznélek az én koromban.
Még mindig fáj a lábad?
Nem a lábammal van a baj. Mindenkinek teher vagyok.
Mindig mindent kérnem kell.
Semmi sem megy egyedül.
Maria! Kérem a tablettáimat. Köszönöm.
Igen, asszonyom.
- Hogy mennek a dolgok? - Mennek.
Semmi sem változik, igaz?
Soha.
- Mama! - Susanna! Mit keresel itt?
Nem a déli vonattal jöttél volna?
De. De a korábbival jöttem.
- És ki hozott ide? - Taxival jöttem az állomásról.
Hogy megváltoztál!
Mama, hat hónapja jártam itt legutóbb.
Tudom, de más vagy.
Talán Milánó miatt.
Igen. Talán Milánó miatt.
- Dohányoztál. - Nem!
De, cigarettaszagod van.
- Cigaretta? - Igen.
Biztos a sofőr volt. Egész úton idefelé dohányzott.
Nos…
Papa a kertben van?
Még hogy a kertben! Napok óta nem hagyta el a házat.
Miért? Beteg?
Nem, nem beteg. Ellustult.
Keltsd fel, ha akarod!
- Rendben. - Ott alszik.
- A vendégszobában? - Igen, így szoktuk meg.
Ez van.
Olyan hangosan horkol! Már kezdtem megőrülni.
- Íme! - Köszönöm.
- Találkoztál Mariával? - Igen. Ő nyitott ajtót.
Már három hónapja velünk van.
Készítsek reggelit Marcello úrnak?
Nem. Hagyd még pihenni! Köszönöm.
Én viszont reggel óta nem ettem.
Készítenél nekem valamit?
- Hogyne. - Köszönöm.
És milyen?
Tekintve, hogy sietősen választottuk,
mert Adele itthagyott minket,
egészen rendben van.
De ahogy főz…
Túl sok só, túl sok olaj, túl sok fokhagyma…
- Hisz déli. - Hát jó.
Nem zavar, hogy egy ilyen nő van itt?
Mármint déli?
Nem, mama. Gyönyörű nő.
- És? - Nem is tudom.
Reggel felébredsz, és ott áll előtted.
Adele is gyönyörű nő volt.
Igen, de Adele 70 éves volt.
- Valóban? - Amúgy mi történt vele?
Elkezdett mániákusan ablakot pucolni.
- Ablakot? - Igen.
És folyton mondogattuk neki: „Óvatosan, le fogsz esni…”
- És? - És leesett.
- Leesett? - Kész a reggeli.
- Mi jót eszünk? - Hát én nem reggelizek?
- Te készítetted? - Igen, természetesen.
Micsoda erényes nő!
Látnod kéne, amikor almát hámoz.
Két centit lehámoz. Alig marad alma.
De hát nem ő fizet érte.
És ki fizet érte?
Célozgatsz valamire, kedvesem?
Én? Ugyan, soha!
Bonjour, maman!
Agostina néni!
Szia, Susanna! Üdv itt!
Jó reggelt, húgom!
Jó reggelt!
Hogy vagy?
A húgod késő éjszakáig égette a lámpát,
ezért nem tudtam aludni.
Pokolra visznek a hazugságaid.
Caterina!
- Maga az ördög vagy. - Hogyhogy már itt vagy?
A korábbi vonattal jöttem. Veletek akartam lenni.
Hiányoztál.
Ha éjjel aludnál, nénikém, nem miattam aggódnál.
Ha éjjel lekapcsolnád a lámpát, talán alhatnék.
Ha nem mentél volna 25-ször a mosdóba, alhattál volna.
Köszönöm, mama.
Még toalettre se mehet itt az ember?
Jaj, nénikém! Ne bosszankodj!
Ez a kislány itt.
Élvezi, hogy kínoz. Az ördög bújt belé.
Ez normális! Szenteste napja van.
Alig várom az éjfélt!
Ideje felébreszteni apádat.
Maria, vinnél neki kávét? Mondd meg neki, hogy Susanna itt van!
Igen, asszonyom.
Marcello úr?
Látom, a nénikém nem változott.
Nem. Még mindig savanyú, mint a citrom.
- Igen. - Nem felel.
- Asszonyom, nem válaszol. - Menj be! Félig-meddig süket.
Maria!
- Mi történik? - Mi volt ez?
- Mi történt? - Marcello úr…
- Nos… - Mi van vele?
Meghalt.
Mit mondasz?
Egy kés áll ki a hátából!
- Nénikém! - Ne…
Mama, Marcello…
- Ilyesmi nem történhet! - Nyugalom!
Ez nem lehet igaz!
- Nem hiszem el! - Mama…
Mama…
Beragadt.
Bezártam.
A rendőrség megérkezéséig senki sem mehet be.
Megőrültél?
- Ne szennyezzük be a tetthelyet! - Caterina…
- Add ide a kulcsot! - Nem.
Add a kulcsot!
- Caterina! - Add ide a kulcsot!
Talán szüksége lehet ránk.
Papának már nincs szüksége senkire.
Papa meghalt.
Nem…
A gyilkos talán még itt van.
Nénikém!
- Agostina néni! - Agostina, ébredj fel!
Próbálja meg ezt!
Nem. Nem ébred fel.
Uramatyám! Mi volt ez?
- A repülősó csodákra képes. - Forog a szoba!
- Maria… - Nem, én Susanna vagyok.
Pardon!
Maria, kérlek, tudnál orvost hívni?
Attól tartok, elájultam.
- Igen. - Nem, ebből elég!
Gondolod, gondoskodunk rólad Marcello halála után is?
Mon Dieu…
Marcello meghalt?
- Istenem! - Hagyd!
Legalább csendben lesz.
Szegény Marcello! Mostanában nem ment jól neki az üzlet.
De azt nem gondoltam volna, hogy idáig süllyed.
Hogy kést szúrjon a saját hátába? Nem hiszem, hogy ő csinálta, mama.
Olvastam valahol, hogy a depresszió…
Hölgyeim, megértem, hogy nem akarják ezt hallani.
De Marcello urat meggyilkolták.
Ide a rendőrség kell.
Igen, Maria. Remek. Olyan jó, hogy itt vagy!
Legalább te még valamennyire tisztán látsz.
Jó. Igen. Mama! Ne igyál!
Micsoda?
Most veszítettem el a vejemet.
Hívom a rendőrséget.
- Valaki elvágta a drótot. - Mi?
- Figyeljetek… - Mi volt ez?
Caterina zsalui. Ezer közül felismerném őket.
- Bezárom őket. - Nem, Caterina, várj!
Az veszélyes! A gyilkos még itt lehet.
Istenem, szívrohamot kaptam! Istenem! Szív…
Valakinek fel kell mennie.
Hogy becsukja a zsaluit.
A legkisebbet küldöd?
- Én csak most érkeztem. - És?
Én szívesen felmennék, de…
Értem. Majd én felmegyek.
Maria!
Az egyedi darab. Csak akkor vigye, ha mindenképp szükséges!
- Mama! - Mi az?
De hát az egy Ming!
Ugyan, mama! Elég lesz már!
Mama…
Menjünk, nézzük meg!
Ne aggódjanak!
Nincs ott senki.
Megnézted a szekrényeket is?
Igen. És az ágyak alatt is.
- Az ajtók mögött is? - Igen.
A ládákban is?
Szeretné megnézni, kisasszony?
Csak kérdeztem.
Asszonyom, igazából a kutyákra gondoltam.
A kutyákra? Milyen kutyákra?
A mi kutyáinkra. Egész éjjel nem ugattak.
Aha. És?
A legkisebb zajra is ugatnak.
És ha nem ugatnak, az azt jelenti, hogy nem lépett be idegen a házba.
A gyilkos ismerte ezt a házat.
- Úgy van. - Maria, kérlek!
- Igen? - A Minget!
- Tessék! - Istenem!
- Ne teázzunk? - De igen.
Mindjárt főzök egyet.
Mi történt tegnap este?
Semmi szokatlan.
Tekintve, ami papával történt, ezt nem mondanám.
Gondolkodjatok! Minden részlet számít.
Ki telefonált utoljára?
Azt hiszem, én.
Ma reggel hétkor rendelést adtam le a fatelepen.
- Mikor érkezett meg a fa? - Nem jött meg. Tartottak a hótól.
Tehát hétkor még működött a telefon.
Igen.
Vagyis a gyilkos még itt volt.
Micsoda gyötrelem!
Ki haragudhatott a papára? Kivel üzletelt mostanában?
Nem tudom. Sosem beszélt a munkáról.
- Nagyi! - Igen. Mi az?
Azt mondtad, nem ment jól neki az üzlet.
- Igen. Csődbe ment. - Nem!
De igen. Csődbe ment.
Annyira, hogy elkérte a kötvényeimet.
Ilyesmit biztos nem tett.
Pedig de.
És bedühödött, mert nem akartam odaadni őket.
És miért nem akartad, ha olyan kétségbeesett volt?
Csak a matracod alatt tartogatod őket.
Honnan tudod, hol tartom őket?
Milyen eredeti ötlet!
Nem mintha a kötvényeid milliókat érnének.
Talán nem.
De azért szép kis summát érnek.
Miért ne adnád a családnak, akik vendégül lát és támogat?
Ellenünk fordítod a vendégszeretetedet?
Egy hét az vendégszeretet, tíz év már elbirtoklás!
Mama!
- Mi az? - Tudod, hogy nem gondolja komolyan.
Igen, persze. Bocsánat.
Kicsit megrendültem.
Gondjai voltak a beszállítókkal?
Az alapján, amit mesélt, nem.
Mindenkivel jól kijött, még az új társával is.
Új társ?
Igen. A mindenütt jelen lévő Giannutri lovag úr.
Mindenütt jelen lévő?
Soha nem mondana nemet egy itteni vacsorára.
- Főleg, mióta Maria főz. - Ne butáskodj!
Akkor is felbukkant, amikor én főztem.
Mikor főztél te?
Kérlek, Caterina!
- Volt oka neheztelni a papára? - Ezt a lehetőséget kizárnám.
Giannutri úr macskákat tart otthon. Amikor idejön, a kutyák megőrülnek.
Ha ő jött volna ide, megérezték volna.
Ez igaz. Igen. Ügyes, Maria.
Tehát nem jár jól a papa halálával?
Nem.
És ki igen?
Ki örökli a papa vagyonát?
Gondolom, én.
Igen. A fele a feleségé, a másik fele pedig a gyerekeké.
De nem tudom. Nem vagyok közjegyző.
Már ha Veronica nincs a végrendeletben.
Veronica?
Veronica, apa régi szerelme.
Tudjuk, hogy közel állnak egymáshoz.
- Nem találkozgattak megint? - Tényleg?
Igen, de csak mint barátok.
Nem Párizsban él?
Nem, egy ideje már itt él. Vett egy házat.
- Igaz ez, Margherita? - Nem mondtam?
- Nem. - Most már tudod.
Igen, vett egy házat a tó közelében.
Együtt sétálnak, lovagolnak.
Én utálom a lovakat, így ezt boldogan kihagyom.
Lovaglás.
Nem vagy féltékeny?
Féltékeny, én? Nem. Veronicára? Ugyan!
Olyan unalmas nő, olyan… jelentéktelen.
Jelentéktelen?
Akkor különös, hogy apa kedvelte.
Tudod, fiatalság, bolondság. Nem nagy ügy.
Nem tudom, mit látott benne.
De gustibus.
Mikor feküdt le a papa tegnap?
- Engem kérdezel? - Igen.
Nem tudom.
Ha vele aludnál, tudnád.
Ha te aludnál vele, te tudnád.
Mire célzol, Margherita?
Agostina, ne színlelj! Évek óta szerelmes vagy belé.
- Szerelmes vagyok belé? - Igen.
Hogy merészeled? Őszinte nő vagyok!
Igen, mert senkinek sem kellesz.
- Nos, ez igaz. - Köszönöm, mama.
Bocsáss meg!
Mit tudtok ti?
Mit tudtok ti arról, milyen érzés rádöbbenni,
hogy a világ több milliárd embere közül a lelki társad épp az,
aki egy házban lakik veled, és a nővéred férje?
És mindent, mindent el kell fojtanod!
Van Leopardi-kötetünk, de nem tűnt fel.
Kőből van a szíved!
Rideg vagy, Margherita. És azon tűnődünk, miért halt meg Marcello?
Egyedül volt!
Te, aki tudtál, nem voltál vele, és én, aki szerettem volna, nem lehettem!
Nénikém, hallod, amit mondasz?
A mama annyi éven át vendégül látott, és te így hálálod meg?
Ráhajtasz a papára?
Soha!
Soha nem próbálkoztam be apádnál, te kis göndör kígyó!
Az érzéseim plátóiak voltak.
Végeztél?
Igen.
Hogy találtatok rá? Volt referenciája?
A nővére Giannutri házvezetőnője.
Dolgozott a faluban is, de nem tetszett neki.
Amikor Adele meghalt, hozzánk szegődött.
Rám gyanakszanak?
Itt mindenki gyanúsított.
És persze te törődtél a legkevésbé a papával.
Ezt nem venném biztosra. Miért öltem volna meg?
Az elégedetlen alkalmazottak a leggyanúsabbak.
Miért lettem volna elégedetlen?
Túl biztos voltál a kutyákban.
Honnan tudod, hogy nem ugattak éjjel?
Tegnap éjjel nem sokat aludtam. Valami miatt rossz érzésem volt.
Miért?
Múlt éjjel Marcello úr ideges volt.
Mikor bevittem a gyógyteáját…
Gyógyteát vittél neki?
Igen, éjfél körül.
Honnan tudjuk, hogy nem te ölted meg?
Úgy tűnik, te láttad élve utoljára.
Mi a vicces?
- Tudsz valakiről, aki utánad látta? - Nem.
Mindegy is, nem volt okom megölni.
Ezzel talán egyedül vagyok.
Maria!
Honnan veszed ezt a bátorságot?
Istenem! Ellopták a kötvényeimet!
- A kötvények! - Maman!
- Mit mondasz? - Ellopták őket!
- A megtakarításaim! - A kötvények!
- Nemcsak gyilkos van itt… - Nénikém!
…de egy tolvaj is!
- Ne! - Mama!
Kérsz egy italt, nagyi?
Igen, talán egy Negronit.
Máris elkészítem, asszonyom.
Átkozottak!
Nagyi, a matrac alatt tartottad őket.
Na és?
Az az első hely, amit egy tolvaj átnéz.
Talán maman azt akarta, hogy ellopják őket.
Ezt meg hogy érted?
Hogy eltüntetted őket.
El akartad adni őket, hogy nekem ne jusson örökség.
Milyen örökség? Ha nem tudnád, még élek.
Szerinted a mama csinálna ilyen színjátékot?
- Nagyon vigyázott azokra a kötvényekre. - Rajtuk alszom.
Egész éjjel. Sosem hagyom el a szobámat.
Hazudsz. Hallom, hogy állandóan mozgolódsz.
Alszol te egyáltalán valamikor?
A Negronija, asszonyom.
Köszönöm.
Érzékenyek az idegeim.
- Könnyen felébredek. - Furcsa, pedig nehéz eset vagy.
- Az élet olyan mókás! - Hogy érted ezt?
- Segítség! - Sehogy.
Ne, kisasszony!
Istenem!
Te voltál?
- Mi? - Te loptad el a kötvényeit?
Azt hittem, Marcello halálára érted.
Szégyen! Ellopod mama kötvényeit, hogy eladd őket,
és megtartsd a pénzt.
Nézd, Agostina!
Egy darabig figyelek rád, de ami sok, az sok.
Tudjuk, hogy a pénzéért mentél Marcellóhoz,
ki akartad facsarni!
Mindenki tudta, mennyire zsugori!
- Ezt nem mondanám. - Nem?
- Nem. - Te zsugoribb vagy.
Látjátok ezt a házat?
Mi a baj vele?
Meg kellett várnom a tapétacserével, hogy Marcello meghaljon!
- Mama, túlreagálod. - Persze. De te Milánóban laksz.
És?
És én itt lakom, ebben a múzeumban!
Jaj, istenem…
Huszonöt év egy férfival, aki horkol, mint egy disznó.
Szülök neki két lányt, és mit kérek tőle?
Hogy együtt nőjünk, haladjunk előre. De nem. Minden marad a régiben.
Minden elakadt. Mozdulatlan. Nap mint nap.
És azzal vádolsz, hogy a pénzért vagyok vele!
Szégyelld magad!
Megyek a rendőrségre.
És ha letartóztatják valamelyikünket, megérdemeltük.
De mama…
Semmi de!
A kalapod…
Menjünk az italos kocsihoz?
- Igen. - Igen.
Nem indul a kocsi. Valaki elvágta a motor vezetékeit.
- Szent isten! - Igen…
Biztos egyetértetek abban, hogy ez felment minket.
Ezt hogy érted?
Én például azt sem tudom, hol a motor.
Ilyesmit regényekben olvasni.
„Elvágták a motor vezetékeit.” De hogyan?
El tudod képzelni, hogy maman tenné ezt?
Ki sem jut a kocsihoz.
- Miért engem említesz? - Hova akarsz kilyukadni?
Sehova.
De lehet, hogy te és a nővéred értetek az ilyesmihez.
Hogyne.
- Talán autószerelőnek tűnnek? - Nincs is jogosítványom.
Nem tettetem hülyének magam, hogy lekerüljek gyanúsítottak listájáról.
Tudom, hogy kell kinyitni a motorháztetőt. De nem tettem meg.
- Van itt valaki. - Hol? Istenem!
Talán a gyilkos?
- Bújjunk el fent! - Maria, a Minget!
Csendet!
Engem itt hagytok?
Igen!
Hozd a vázát! Széttörjük a fején.
Nénikém!
Segítség!
Bújj be!
Veronica!
Megijedtek?
Nem akartam senkit megijeszteni.
Mit keres itt?
Ki küldte ide?
Kit keres?
Rosszkor jöttem?
Igen, a jelentéktelen az első szó, ami eszembe jut.
A második az unalmas.
Tudom, talán ízléstelennek tűnik, de…
egy órája csúnya telefonhívást kaptam.
Azt mondták, Marcellót meggyilkolták.
Ki tréfálkozna ilyesmivel?
Annyira morbid!
És épp karácsonykor. Ez felzaklatott.
Sokszor próbáltam telefonálni,
de a vonal mindig megszakadt.
Idesétáltam, hogy magam győződjek meg róla.
Hol van Marcello?
Nézzék, ez egy darabig vicces.
De most már nem az.
Elnézést!
Marcello!
Én vagyok, Veronica.
Marcello! Nyisd ki!
Bezárkózott?
Nyissák ki az ajtót! Látni akarom, hogy van.
Marcello meghalt.
Meghalt?
Akkor…
Ki volt az? A telefonhívás?
Férfi vagy nő volt?
Egy nő volt az.
Hogyan halt meg?
Késsel hátba szúrták.
Honnan tudtad, hogy az a szobája?
Igen!
A saját szememmel akarom látni. Nyissák ki az ajtót!
Nem megyek el, amíg nem láttam.
Ha ragaszkodsz hozzá…
A kulcs ott van a zongorán.
Ismerem a járást.
Nem fordul el.
Ez nem a jó kulcs.
Szabad?
Tessék.
Valaki kicserélte a kulcsot.
Kicsoda?
Talán te.
Nem válaszoltál a mama kérdésére.
Honnan tudtad, hogy a papa ott alszik?
Ez volt a hálószobánk.
Tudom, hogy veled az emeleti szobába költözött,
de azt is tudom, hogy egy ideig itt aludt.
Tévedsz.
Marcello akkor vette a házat, amikor még jegyesek voltunk.
Ott voltam a közjegyzőnél.
A nagymamámtól vette.
Micsoda?
- Ez a te házad volt? - Igen, generációkon át.
Ezt a tapétát a dédapám választotta.
Hallottam, hogy ez a minta újra divatba jött.
Hát ez nem győzött meg.
Olyan fiatal voltam!
Az apátok volt a lovasoktatóm.
Micsoda?
A lovasoktatód?
De ez most már az én házam, nem a tiéd.
Nem is a tiéd.
Miért?
Mert ha a rendőrség letartóztat…
nem lesz időd kiélvezni.
Feltéve, hogy valaha élvezted.
Veronica!
Gyakran járt ide mostanában?
Nem. Soha.
Hazudik. A kutyák nem ugattak.
Elég a kutyákból!
Az csak két korcs. Nem vérebek. Ne hagyatkozzunk rájuk!
A kutyák kutyák. És ismerik magát.
Ön biztosan Agostina néni.
Csak mert a nővéremnek van két lánya,
én már mindenkinek Agostina néni vagyok?
Agostina, kérlek! Ezt nem most kell megtárgyalni.
Maman!
Marcello sokat mesélt önről.
Tényleg?
És mit mondott? Emlékszik?
Sok mindent.
Mesélt a vonzásainkról és választásainkról?
Sok könyvet cseréltünk.
Igazából ön adott neki könyveket.
Én nem veszem be ezt a telefonhívást.
Miért hazudnék?
Hogy legyen mentsége idejönni.
Kihez van szerencsém?
Esposito Maria Concetta.
Az új szobalány.
És a szobalányok itt fogadhatnak vendégeket?
Egy ilyen napon hanyagoljuk a formaságokat.
Hölgyeim, örvendtem.
Bár máskor találkozhattam volna önökkel!
Viszlát a temetésen!
Nem, nem mehetsz el.
Miért?
Mert te is gyanúsított vagy.
De aranyos!
A gyanúsított marad.
Legalábbis a vihar végéig.
- Elkészítem az ebédet. - Add ide a Minget!
Ki lehet a gyilkos?
A nem túl megrendült feleség?
A kis lázadó?
Az odaadó elsőszülött?
- Vagy a részeg, fukar anyós? - Nem vagyok fukar.
Vagy az aggszűz sógornő?
Vagy a volt szerető?
Vagy az új szobalány?
Vagy az új szobalány…
Te is gyanúsított vagy, Veronica. Mint a többiek.
Elfelejted, hogy csak most érkeztem.
Na és? Talán csak azért, hogy félrevezess minket.
Mindegy, nincsenek kétségeim.
A gyilkos köztetek van.
Felügyelő, egy embert elfelejtett.
Kit?
Saját magadat.
Hogy én?
Tudom, nehéz velünk egy szintre helyezni magad.
Órák óta faggatsz minket. De ha mi gyanúsítottak vagyunk, te is.
Én ma reggel érkeztem.
Talán csak hogy félrevezess minket.
Itt voltál tegnap éjjel, ugye?
Apa szobájában.
Nem, mit beszélsz?
Hallottalak az ajtó mögött.
Három óra körül.
Susanna, igaz ez?
Igen, igaz. Itt voltam.
De nem én öltem meg. Hogy gondolhatod?
Itt voltál? De miért?
- Tettetted, hogy most jöttél? - Nem tudom, miért. Jó tervnek tűnt.
- Hogy megöld? Aztán megúszd? - Nem, nénikém.
Hogy beszélhessek a papával anélkül, hogy ti megtudnátok.
Ez abszurd!
Nem, anya! Tudod, milyen nehéz itt magánszférához jutni.
De mi egy család vagyunk. És olyan közel állunk egymáshoz!
És a családtagok mindent elmondanak egymásnak.
Nos, rosszul teszik.
Ha mindannyian magunkban tartanánk a dolgokat,
és nem másokat terhelnénk velük,
a családi élet sokkal kellemesebb lenne.
Jól van. Mit akartál mondani neki?
Egy bizalmas dolgot akartam megosztani vele.
Aztán valahogy neked is elmondani. Nem mondta el, ugye?
Nem, nem mondta el. Mivel halott.
Szóval Susanna, elmondod, vagy nem?
Igen, bocsánat.
Nem is tudom…
- Bontsd ki! - De még nincs éjfél.
Nénikém!
Jól van, érthető.
Gyilkosság ide vagy oda, karácsony van. Tartsuk meg a hagyományokat!
- Marcellónak kisbabája lesz. - Nem tőlem.
Nem is tőlem.
- Akkor kitől? - Mama!
Tőlem?
- Nem, mama… - Nem.
Én vagyok terhes.
Te vagy terhes?
Igen.
Jaj, ne!
Micsoda elbaszott nap!
Elkészült az ebéd. Tálaljam?
Maria, még nincs karácsony.
- És nincs mit ünnepelni. - De nem is ünnepelünk.
Megtiszteljük Marcello urat azzal az étellel, amit holnapra kért.
Mivel Marcello meghalt, nyilvánvalóan ma ünnepelünk.
Hozzáláthatunk?
Rendben, lássunk hozzá!
Franciasaláta.
Jó, de kicsit talán nehéz.
Nagyon finom.
Ízletes.
Garnélakoktél.
Sütőtökös ravioli.
Nagyon jó!
Finom, ugye?
Kitűnő!
Sült fürj mostarda di Cremonával tálalva.
Te jó ég!
Koccintsunk!
Nagyon jó.
Gratulálok!
Köszönöm, hölgyem.
Hol tanult meg így főzni?
A nagymamámtól meg könyvekből.
Kikapcsol.
És nem nehéz itt neked, ezen az eldugott helyen,
távol mindenkitől?
Nem.
Nem volt nehéz.
Értem.
Érted? Mit kell ezen érteni?
Nos, nyilvánvalóan nem neked dolgozott itt.
Más oka is volt.
Igen, ez igaz.
Miatta voltam itt.
De most, hogy Marcello elment,
elmegyek én is.
Ha megbocsátanak.
Attól tartok, nem értem pontosan.
Szóval Marcello és ő…
- Úristen, megint elájult. - Nénikém!
Mekkora szívás!
Sosem gondoltam volna.
Ügyesek voltatok.
Egy dolog azért meglep.
Te olyan közönséges nő vagy!
Talán elege lett a különleges nőkből.
Gondolom, fizetett neked.
Minden gondolata a pénz körül forog.
Amúgy nem.
Talán meglepő, de szerettem szeretkezni vele.
Jól van.
Értesítenem kell a rendőrséget,
hogy járt hozzád valaki, és ezt mindenki tudta.
Értesítenem kell a rendőrséget,
hogy önhöz is járt valaki, de arról senki nem tud.
Ne veszekedjen velem! Hisz ez önnek is előnyére vált.
Hogy érted?
Csak azt tettem, amit ön már nem akart.
Marcellóval már nem.
Miért hagytad, hogy elmenjen?
Lehet, hogy ő volt a gyilkos.
Szerinted hova megy?
Vihar van odakint. Vissza fog jönni.
Ki az?
Lassan!
Maria!
A kapu!
Valaki lezárta egy nagy lánccal.
Fogságba estünk.
- Anyám! - Istenem!
Mint egy krimiben!
Van köztünk egy gyilkos.
És az segít neki elrejtőzni, hogy a többiek is hazudnak.
Olyan okokból, amiknek nincs köze a tetthez.
Szóval ahhoz, hogy megtudjuk, ki tette,
mindenkinek fel kell fednie a titkait.
Ki kezdi?
- Én már felfedtem az enyémet. - Én is.
Én is.
Akkor most én szólnék.
De ez nem az én titkom.
Hanem Agostináé.
Micsoda?
Ez biztosan a tiéd.
Vagyis te írtad Marcellónak.
Egy könyvben hagyta, amit kölcsönadott neki.
Mintha olvasott volna valaha.
Olvasatlanul adta át nekem.
Nem tudta, hogy van benne egy levél.
Szóval Marcello nem olvasta el?
De igen.
Én adtam oda neki, és jót nevetett rajta.
Nevetett?
Drágám, Marcello jóképű férfi volt.
Elbűvölő, vonzó…
- De a tapintata egy nőgyógyászé volt. - Szóval a szerelmed nem is volt plátói.
Szégyen! El akartad csábítani a papát!
Soha! Nem.
Tegnap este bementem a szobájába,
hogy elmondjam, szégyellem, amit írtam.
Bementél a szobájába?
Igen.
Hogy megkérjem, felejtsen el bizonyos illetlen szavakat.
Ez mikor volt? Maria gyógyteája előtt, vagy azután?
Nem tudom.
Talán előtte. Nem láttam a tálcát.
- És hinnünk kellene neked? - Igen.
Igazat mondok.
Nem kapok levegőt. Maman, a tablettáimat!
Hol vannak?
Van egy doboz az éjjeliszekrényén.
Egy nagy doboz, mindig ott van. Gyorsan!
Gyerünk!
- Margherita! - Igen?
- Bocsáss meg! - Ne aggódj! Semmi baj.
Ha meghalok…
Nem fogsz meghalni, hidd el! Lesz még időd bántani.
Jönnek azok a tabletták?
- Nincsenek ott. - Mi? Mindig ott voltak!
- Nincs ott a doboz. Nem tudom. - A rohadt életbe is!
- Majd én felmegyek. - Mama!
Maman!
Karácsonyi csoda!
Itt vannak!
- Nagyi! - Igen, tudok járni.
De annyira fáradt vagyok!
Hol találtad őket? Átkutattam minden szobát.
Mama szobájában találtam, az ágya alatt.
- Mi? Az én ágyam alatt? - Margherita!
Drága nővérem, megértem.
Ha megpróbáltál megölni, bőven volt rá okod.
Hagyd abba!
Nos, itt valaki megpróbál bemártani engem.
Miért rám nézel?
Nem hiszem, hogy az egyik lányom vagy az anyám kockáztatná Agostina életét,
csak hogy engem bemártson.
Egy család vagyunk, nem? Mindennek ellenére.
És Maria…
Nos, ő már elvette a férjemet. Kétlem, hogy még bántani akar.
Dehogy, asszonyom.
Szóval…
csak én maradtam.
Csak te maradtál.
És tudod, hogy Marcello bele akart venni a végrendeletébe.
Nem. Nem tudtam.
De igen, tudta.
Tegnap este itt járt. Hallottam. Erről beszéltek.
Mikor visszamentem a gyógyteás bögréért,
hallottam őket beszélgetni, és nem mentem be.
Sajnálom, de ön volt az utolsó, aki élve látta.
Ez igaz. Itt voltam.
De nem én öltem meg.
Csak te nyersz, ha engem lecsuknak.
Szerint éppen azért, mert be akart vonni a végrendeletébe,
megállítottad, még mielőtt megtette volna.
Nem, ez nem igaz.
Nem tudtam, hogy járt-e már a jegyzőnél, vagy sem.
Ha átírta a végrendeletet, én vagyok a fő gyanúsított.
De ha nem… akkor te.
Ki tudhatna erről?
Én tudom.
Tegnap elmondta.
Még nem írta át.
Amikor meséltem neki a babáról,
azt mondta, jó, hogy elmondtam neki,
mert ma ment volna a jegyzőhöz, és rá is gondolt volna.
Nos, értem.
Agostina néni gyógyszeres dobozát az ágyam alatt találod.
Tudsz a közjegyzőről. Vissza akarsz vágni nekem?
- Nem, mama. Az igazat mondom. - Nem hinném.
Elegáns módja annak, hogy kivond magad a gyanú alól,
hogy azt mondod, ma emelte volna meg az örökségedet.
- Nem érdekel a pénz. - Nem érdekel?
És ki fogja támogatni a babát?
Én nem látok itt férfit. Vagy van valahol, csak én nem látom?
Ne hibáztasd! Ugyanez történt veled is.
Anya, mit beszélsz? Részeg vagy?
Nem emlékszel arra, amikor találkoztál a magas fickóval…
Maman!
Tessék!
Lehetetlen távol tartani az italoktól.
Mondta, hogy nagyon fáradt.
Nos, hát…
- Mama! - Igen?
Hogy értette, hogy veled is történt?
Nem értette sehogy.
Ne hallgass a nagyira akkor se, ha józan,
nemhogy amikor részeg!
Mama!
Nincs miről tudnotok.
Nem az a kérdés, hogy mikor fogantál…
hanem hogy kitől.
Miről beszélsz, Caterina?
Miért? Talán nem igaz?
A papa…
nem az apám volt?
Papa tudott erről?
Hát persze.
Mikor megismertem, három hónapos terhes voltam.
Hamar összeházasodtunk.
Miért tette?
Gondolom, mert csinos voltam.
Nos, a nagyapádnak akkoriban tisztességes vagyona volt,
és apádnak szép hozomány kellett, hogy megvehesse álmai házát.
De jó apa volt.
Lányaként szeretett téged.
Sosem bánt veled másképp, mint Caterinával.
Talán ezért engedtem minden szeszélyének.
Akkor az igazi apám…
ki volt?
Az első szerelmem.
Umberto.
Balesetben halt meg.
Nincs nap, hogy ne gondolnék rá.
Főleg, ha itt vagy előttem.
Amikor mosolyogsz, annyira hasonlítasz rá!
Szóval…
elszomorít, ha rám nézel?
Nem. Egyáltalán nem.
Te vagy a szerelmünk élő bizonyítéka.
Amikor beléptél a szobámba, biztosan benéztél az ágy alá.
Igen.
Láttam a csomagokat.
El akartál menni?
Nos, a megfelelő pillanatra vártam.
De várni akartam az ünnepek végéig.
Úgy tönkreteszi a haját.
Mon Dieu!
Jobb is. Amúgy is olyan, mint a szalma.
Szalma!
Olyan magányos vagyok!
Nincs egyedül. Itt van a családja.
Igen, szép kis család!
Jobb lenne, ha nem lenne szívem. Nem szenvednék ennyire.
Még Susannának is több tapasztalata van.
Csak Caterina maradt.
Hamarosan én leszek itt az egyetlen szűz, meg az olívaolaj.
Hogy kell elcsábítani egy férfit?
Te hogy csinálod?
Maria, megtanítasz rá?
Egy férfit nem elcsábítani nehéz.
Hanem elkerülni, hogy az életünk középpontja legyen.
Hát persze.
De ezzel ráérek később foglalkozni.
Most az alapproblémát kellene megoldanom.
El kell járnia néha. Mindig itt bent rejtőzködik.
Úgy van.
Hová menjek?
Sétáljon egyet!
Jelentkezzen egy tanfolyamra! Franciaóra, táncóra…
Ahol találkozhat valakivel.
Hol máshol találna udvarlót?
- Itt. - Pontosan. És ez nincs rendben.
Nem, nincs rendben.
De senki sem néz rám.
Nincs meg bennem az a bizonyos valami, amit bájnak hívnak.
Nem értek egyet.
Csak nem tudja eladni magát.
Valóban?
Nem is tudom.
Ez nem egy regény,
amiben leveszik a szemüveget a csúnya lányról,
és hirtelen szép lesz.
Ha én leveszem a szemüvegem…
Szemüveg ide vagy oda…
Ez inkább…
Inkább a mosolyról szól. A szép mosolyról, a jó testtartásról…
A meggyőződésről. Mindig gyönyörűnek kell éreznie magát.
Mindig.
Még a szentmisén is?
Főleg a szentmisén.
Ön szerint miért mennek oda az emberek?
- Hogy hallgassák a papot? Nem. - Nem.
Nézelődni.
Nos, igazából…
néha én is megengedtem magamnak a nézelődést.
Látja?
Kicsípjük magunkat, hogy az Úr színe elé lépjünk.
Kicsípjük magunkat.
Lássuk, mit tartogat itt!
Nos…
Gondolod, hogy lehet bennem…
némi kiaknázhatatlan lehetőség?
Rengeteg.
FJODOR DOSZTOJEVSZKIJ FEHÉR ÉJSZAKÁK
Hol van Veronica?
Nem tudom.
Egy ideje nem láttam. Nem fent volt veletek?
Nem.
Istenem, megszökött?
Tudtam, hogy ő volt!
Mama, ez az ő táskája!
Igen.
Várj!
Nyisd ki! Hátha benne van a szoba kulcsa.
- Igen! - Gyerünk!
Csendben!
Tedd le! Nem törölhetjük le az ujjlenyomatokat.
Mit beszélsz?
Nem tudom, csak úgy jött.
- Láttad? - Igen.
Agostina néni!
Agostina néni?
Hívjatok Tinának!
Gyönyörű vagy. Mit csináltál?
A nők csodákat művelnek.
Igen, észrevettük.
Jó munkát végeztem, igaz?
Igen.
Szép munka!
Hát itt vagy!
Nem mentél el.
A toaletten voltam.
Itt hagytad a táskádat.
Látjátok, bízom bennetek.
Belenéztünk.
Hihetetlen!
Meddig figyeltetek rám? Fél percig?
És mi volt benne?
Egy pisztoly.
Egy pisztoly?
És kit lőttem volna le vele?
Például Marcellót. Ha esetleg nem találsz kést.
Soha nem nyúltam fegyverhez. Nem lesz rajta az ujjlenyomatom.
Először a tabletták az ágyad alatt.
És most a pisztoly a táskámban.
A gyilkos megpróbál ránk kenni valamit.
Egyenként.
A gyilkos játszadozik velünk.
Istenem!
Parbleu!
Fogd a Minget! Most!
Hol van most az a Ming?
Hölgyeim!
Elég ebből!
Nincs telefon és kocsi.
Távol vagyunk a rendőrségtől, és már sötét is van.
- Ebből elég! Mennünk kell. - Egyetértek, de hogyan?
Hát nem zárva van a kapu?
Megpróbálhatunk átmászni.
Jézusom! És hogyan?
Menjünk, aztán majd meglátjuk.
Igen, menjünk!
Én is jövök. Hozok egy stólát.
Én itt maradok.
Maradj itt, és tartsd szemmel!
Kérsz egyet?
Nem mérgezett.
Kösz.
Nem ezt kellene megköszönnöd.
Akkor mit?
Először is azt…
hogy Agostina titkát fedtem fel, nem a tiédet.
Ezt hogy érted?
Szeretőd van.
- Igen? - Igen.
Nem tudom, ki az, de biztos vagyok benne.
Szerinted ezért öltem meg Marcellót?
Ezt nem mondtam.
Akkor miért mondtad?
Tudni akarom, beismered-e.
Ez zsarolás.
Kíváncsiság.
Nem tűnsz vigasztalhatatlan özvegynek.
Tévedsz.
- Nagyon szerettem Marcellót. - Hiszek neked.
De nem ő volt életed szerelme.
Talán én sem voltam az övé.
Összecsomagoltam.
Szilveszter előtt hagytam volna el.
Este mondtam el neki.
Mókás, nem?
A szeretődhöz mész?
Dehogyis.
Amúgy igen.
Van valakim.
Boldog vagyok.
De egyedül leszek.
A legnagyobb álmom az, hogy egy este hazajövök…
és üresen találom a házat.
Nem tudom, hogy bírtál ki 25 évet. Én alkalmatlan voltam a házasságra.
Amikor komolyra fordultak a dolgok, összepakoltam, és elmentem.
Paris?
Et tout le monde.
És most? Van valakid?
Van egy liaisonom egy úrral.
Szívesen elmondanám, hogy ki az, de talán nem kellene.
Mondd el, ki a tiéd!
Ismerem?
Igen.
- Nem Marcello, ugye? - Dehogy.
Én ismerem a tiédet?
Igen, azt hiszem.
Előbb mondd te!
Nem. Te mondd először!
- Mondjuk ki együtt? - Rendben.
Számoljunk háromig!
- Egy… - Egy…
- Kettő… - Kettő…
- Három… - Három…
- Giannutri úr. - Giannutri úr.
Nahát!
Átkozott! Te kis…
- Mindig az én férfim kell? - Előbb ismertem Marcellót!
Engedj el!
Szerintem menni fog.
Szerintem is.
- Megpróbáljunk átmászni? - Másszunk!
Ki megy először?
Majd én.
- Vigyázz, Cate! - Jó.
- Felsértettem a kezem. - Jöjjön le!
- Gyere le! - Gyere le!
Jó-jó!
Túl sűrűn esik a hó. Sosem jutunk ki.
Próbáljuk meg reggel!
- Rendben. - Menjünk vissza?
- Igen. - Nagyon fázom.
Ez a mama volt?
Te jó isten!
Talán visszajött a gyilkos.
Menjünk!
Abba kéne hagynunk a veszekedést.
Miért?
Mert egyértelműen hasonló az ízlésünk.
Ez engem is meglep.
Olyan különbözőek vagyunk!
Csókolj meg!
Micsoda?
Csókoltál már meg nőt?
Nem.
Én sem.
Hát csókolj meg!
De miért?
Tudni akarom, milyen érzés megcsókolni téged.
Próbáljuk meg!
Mama!
Jesszumpepi!
Caterina, hozd ki a nagyit!
Mi?
A raktárból.
- Még mindig ott van? - Igen, azt hiszem.
Menjünk!
Nagyi, minden rendben?
Nos, itt egy kicsit fáj.
- Van még mit innunk? - Nézzük meg!
Figyelj! Az anyád gyilkos.
Rájöttem, ki a tettes.
- Tényleg? - Igen.
Nem én akarom elmondani, mi történt.
Neked kell megtenned. Ideje elmondanod az igazat.
Rendben.
Karácsonyi mese következik.
Volt egyszer egy férfi, akit hét nő vett körül.
Tegnap este ez a szegény ember lefeküdt.
És akkor sorra érkeztek hozzá a nők.
Talán úgy, mint minden este.
Csak most a lánya, Caterina elbújt egy függöny mögé.
Mindent látott és hallott.
A következő történt.
Este tíz.…
első jelenet.
Soha nem fogom neked adni őket.
Az anyósa, aki több mint tíz éve a házában lakik,
nem adja neki a kötvényeit.
Második jelenet.
Marcello!
Fél tizenegykor
a sógornője, Agostina arra kéri, hogy felejtse el,
amit írt neki.
Mintha emlékezne rá.
És van még egy gondja.
Meg akar szabadulni tőle.
Marcello, csak azt akartam… Marcello!
Tizenegykor pedig megkezdődik a támadás.
A felesége közli, hogy elhagyja.
A lányaira tekintettel csak az ünnepek után.
Az ünnepeket kivárom, de újév előtt távozom.
Már becsomagoltam.
Elmegyek. Nem bírom tovább.
- Sajnálom. - Szép kis karácsonyi ajándék!
Éjfélkor jön a gyógytea.
És vele együtt Maria.
Egy órakor, a sokadik mosdólátogatás után Agostina újra próbálkozik.
Marcello!
De ezúttal a papa be sem engedi.
Fél kettőkor beállít Veronica. Kedvére jön-megy, mert van kulcsa.
Pénz kell neki. Vissza akar menni Párizsba.
Esküszöm, visszafizetem. Hiszen ismersz!
A végrendeletről beszélnek.
Végül háromkor érkezik a hab a tortán.
Susanna elmondja neki a jó hírt.
„Gyerekem lesz, papa.
És nem a Szentlélektől.”
Sajnálom, papa.
Nagyon sajnálom.
Addigra már csak én maradtam.
Kilépek a függöny mögül, és elmondom, hogy mindent hallottam.
- És hogy megfizettek ezért. - Kicsoda?
Mind fizetni fogtok.
- Boszorkányok vagytok. - Hé!
Apa kimerült. Nem bírta már tovább.
Tudjátok, mit mondott?
„Jó érzés lehet halottnak lenni.”
Ezt mondta?
Igen, ezt.
És sokszor megismételte.
Aztán azt mondtam: „Papa, ha ezt akarod, segítek.”
Istenem!
Te ölted meg!
Senki sem ölte meg Marcellót.
Mert Marcello nem halott.
Csak elszórakoztunk azzal, hogy eljátszottuk a halálát.
Hogy az ajtó mögül hallhassa,
mit gondoltok róla.
Azt akarta tudni, melyikőtök sírna a legjobban.
Ki beszélne többet a pénzről.
Ki a szerelemről.
A jegyzőhöz készült, és tudni akarta, hogy írja át a végrendeletét.
És csak úgy deríthette ki…
hogy meghal.
És te segítettél neki.
Sosincs semmi dolgom.
Higanykrómmal imitáltam a vért, és egy törött pengéjű kést használtam.
Aztán felhívtam Veronicát.
Átvágtam a vezetékeket.
És a kocsi drótjait.
Aztán bezártam a kaput.
Agostina néni gyógyszereit a mama ágya alá rejtettem.
Elloptam a nagyi kötvényeit.
És hamis fegyvert tettem Veronica táskájába.
Igen! Még a szobakulcsot is kicseréltem.
Hogy ne kelljen egész nap arccal lefelé feküdnie.
Ti aztán mindenre gondoltatok.
Kivéve, hogy valaki láthatta őt az ablakban.
Szóval Marcello él!
Életben van!
Igen, életben van.
De most megölöm azt a szarházit!
Segítek neked.
Nyisd ki! Szarházi!
Kinevettél, mi?
- Rohadék! Kinevettél! - Nyisd ki!
Ne is álmodj a kötvényeimről!
Add a kulcsot!
Te kis erkölcscsősz! Szomorú a mai fiatalság.
- Nyisd ki a tetves ajtót! - Jó!
Nem vagyunk kicsit túl gorombák?
Fogd be! Te szégyentelen! Terhes vagy, és azt sem tudod, kitől!
- Hol van? - Arra, ott!
Az erkélyen bujkál!
Óvatosan!
- Papa! - Jaj, ne!
Jézusom! Megint meghalt?
Bementünk, hogy megállítsuk, de elkéstünk.
Levetette magát az erkélyről.
Van ötletük, miért lett öngyilkos?
Mindenki tudja, hogy komoly pénzügyi gondjai voltak.
Igazság szerint soha nem volt üzleti érzéke.
Még arra is vette a bátorságot, hogy pénzt kérjen tőlem.
Egy szegény öregasszonytól.
Hogy tehette?
Rendben. Ha emlékeznek még valamire…
itt a számom.
Köszönjük.
Giovanni Rigoldi nyomozó.
Giovanni Ripoldi, igen.
Ripoldi!
Tehát ha eszembe jutna valami apró részlet…
felhívhatom?
Ha bármi más eszébe jut, fel kell hívnia.
Kell!
Agostina Caccia.
Enchantée!
Ha jól sejtem, a tó közelében lakik.
Igen, a faluban lakom.
Az nincs olyan messze.
Nos, én megyek is.
- Igen. - Hölgyeim!
- Asszonyom! - Kisasszony.
Kisasszony!
Elnézést!
Bocsánat!
Mit művel?
Menj onnan! Még elgázol.
- Na és? - El onnan!
- Nénikém! - Nénikém!
- Nénikém… - Gyere ide!
Caterina!
Szörnyen viselkedtél.
A nők segítenek egymásnak, nem harcolnak egymással.
Akkor se, ha egy férfi kér rá?
Főleg akkor nem, ha egy férfi kér rá.
Nos, azért ha egy férfi kér rá…
Nézzenek oda! Egy ribancot neveltem fel.
Bocs, mama.
Bocsássatok meg!
Mindenesetre jóképű férfi volt.
- Kicsoda? - Kicsoda?
A nyomozó.
Ha hozzáérsz, megnyúzlak, és neszesszert csinálok belőled!
Én meg segítek neki.
Susanna! Arra gondoltam…
nem Giannutri úré esetleg a baba?
Ugyan, dehogy! Hova gondolsz?
Hogy jut ilyesmi az eszedbe?
- Ugye nem? - Nem! Nem vagyok olyan kétségbeesett.
Sokáig leszek büntetésben?
Igen!
Most mihez kezdünk?
Ezt hogy érted?
Jólesne egy ital, nemde?
Mi lesz velünk, a házzal… Mit tegyünk most, hogy a papa meghalt?
Én azt hiszem, visszamegyek Párizsba. Nincs sok dolgom itt.
Én nem tudom. Átgondolom.
Én is.
Én már átgondoltam.
Újra látni akarom a nyomozót.
Itt maradhatnánk mind.
Ez nem az én házam, és csak a szobalány vagyok.
De jó lenne együtt lenni.
Én szeretek főzni, önök meg enni.
Én inni szeretek.
Végül is a miénk Marcello öröksége. És…
És ez a ház.
Ha így nézzük… talán maradok.
Újra elfoglalom a szobámat.
Töltsük meg élettel ezt a szemétdombot!
Megvan az örökség. Megvannak a kötvényeim.
És hamarosan lesz…
egy kisbabánk is.
Koccintsunk?
A feliratot fordította: Büki Gabriella