Downloaded from YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎E mai în față.
‎Prima stradă la dreapta.
‎Bagajul dv., domnișoară?
‎Du-l la ușa din față, te rog!
‎Bună dimineața!
‎- Bună dimineața! ‎- Sunteți dra Susanna?
‎Da! Dv. cine sunteți?
‎Maria, noua menajeră. ‎Mă bucur să vă cunosc.
‎Da. Mi-a spus despre dv.
‎- Cine? ‎- Tata.
‎- Serios? ‎- Da. În scrisorile lui.
‎Lăsați bagajul aici! Îl iau eu mai târziu.
‎- Mulțumesc. Crăciun fericit! ‎- Crăciun fericit și dv.!
‎Vă așteptam la prânz.
‎Știu, dar am prins trenul de mai devreme,
‎așa că iată-mă!
‎Pot intra?
‎Vă rog.
‎Rachele…
‎Dnă Rachele…
‎Sunt de la fisc.
‎Idioato!
‎- Bună, bunico! ‎- Bună!
‎Știam de când erai mică ‎că ești o idioată, idioato.
‎Cum ești?
‎Cum crezi că sunt? Sunt aici.
‎- Mă uit și aștept… ‎- Aștepți moartea, da, știm.
‎Da, continuă să mă tachinezi. ‎Mi-ar plăcea să te văd la vârsta mea.
‎Te mai doar picioarele?
‎Nu e vorba de picioare. ‎Sunt o povară pentru toată lumea.
‎Mereu trebuie să cer totul.
‎Nu pot face nimic singură.
‎Maria. Aș vrea pastilele mele, mulțumesc.
‎Da, dnă.
‎Cum merge?
‎- Merge. ‎- Nu se schimbă niciodată nimic, nu?
‎Niciodată.
‎- Mamă! ‎- Susanna. Ce faci aici?
‎Nu trebuia să vii cu trenul de amiază?
‎Ba da. L-am luat mai devreme.
‎- Cine te-a adus aici? ‎- Am luat un taxi de la gară.
‎Te-ai schimbat mult.
‎Au trecut doar șase luni ‎de la ultima vizită.
‎Știu, dar ești altfel.
‎O fi de vină Milano.
‎Da. O fi de vină Milano.
‎- Ai fumat. ‎- Nu!
‎Ba da, miroși a tutun.
‎- Tutun? ‎- Da!
‎Cred că e din cauza ‎șoferului de taxi. A fumat până aici.
‎Ei bine…
‎Tata e în grădină?
‎Nu, ce grădină? ‎N-a ieșit din casă de zile întregi.
‎De ce? E bolnav?
‎Nu e bolnav. A devenit leneș.
‎Trezește-l dacă vrei.
‎- Bine. ‎- Doarme acolo.
‎- În camera de oaspeți? ‎- Da, ne-am obișnuit așa.
‎Așa e.
‎Sforăie așa de tare. Mă scotea din sărite.
‎- Dnă. ‎- Mersi.
‎- Ai cunoscut-o pe Maria? ‎- Da. Mi-a deschis ușa.
‎Lucrează la noi de trei luni.
‎Să-i fac micul dejun domnului Marcello?
‎Nu. Lasă-l să se odihnească! Mulțumesc.
‎Eu n-am mâncat de dimineață.
‎Îmi poți face ceva?
‎- Desigur. ‎- Mulțumesc.
‎Cum e ea?
‎Având în vedere că am ales-o în grabă,
‎pentru că Adele plecase,
‎nu e rea.
‎Gătitul ei, totuși…
‎Pune prea multă sare, ‎prea mult ulei, prea mult usturoi.
‎- Mamă, e din sud. ‎- Bine.
‎Nu te deranjează să ai pe cineva așa?
‎Din sud?
‎Nu, mamă. E frumoasă.
‎- Și? ‎- Și, nu știu.
‎Te trezești dimineața ‎și ea e chiar în fața ta.
‎Și Adele era o femeie frumoasă.
‎Dar Adele avea 70 de ani.
‎- Da? ‎- Ce s-a întâmplat cu ea?
‎Devenise obsedată să curețe geamurile.
‎- Geamurile? ‎- Da.
‎Toți îi spuneam: „Ai grijă, o să cazi…”
‎- Și? ‎- A căzut.
‎- A căzut? ‎- Micul dejun e gata.
‎- Ce mâncăm? ‎- A! Eu nu iau micul dejun?
‎- L-ai făcut tu? ‎- Da, evident.
‎O femeie plină de calități.
‎Ar trebui s-o vezi când curăță mere.
‎Curăță câte un centimetru. ‎Nu mai rămâne măr deloc.
‎Dar nu ea le plătește.
‎Cine le plătește?
‎Insinuezi ceva, dragă?
‎Niciodată.
‎Bonjour, maman!
‎Mătușă Agostina!
‎Bună, Susanna! Bun venit!
‎'Neața, soro!
‎'Neața!
‎Cum ești?
‎Sora ta a ținut lampa aprinsă ‎până noaptea târziu
‎și n-am putut dormi.
‎Mătușă, minciunile te vor duce în iad.
‎Caterina!
‎- Tu ești diavolul. ‎- Cum de ești deja aici?
‎Am luat trenul mai devreme. ‎Am vrut să fiu cu voi.
‎Mi-ai lipsit.
‎Dacă ai dormi noaptea, ‎nu mi-ai purta de grijă.
‎Dacă ai stinge lampa noaptea, ‎aș putea dormi.
‎Dacă n-ai merge la baie ‎de 25 de ori, ai putea adormi.
‎Mersi, mamă.
‎Nici la ‎toilette‎ nu poți merge aici?
‎Haide, mătușă! Nu te supăra!
‎E din vina fetiței ăsteia!
‎Adoră să mă chinuie. Are diavolul în ea.
‎E normal. E Ajunul Crăciunului.
‎Abia aștept miezul nopții.
‎E timpul să-l trezim pe tatăl vostru.
‎Maria, poți să-i duci o cafea, te rog? ‎Zi-i că Susanna e aici!
‎Da, dnă.
‎Dle Marcello?
‎Mătușa nu s-a mai dat pe brazdă.
‎Nu. Încă e o afurisită.
‎- Așa e. ‎- Niciun răspuns.
‎- Doamnă, nu răspunde. ‎- Intră! E pe jumătate surd.
‎Maria?
‎- Ce e? ‎- Ce a fost asta?
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Dl Marcello…
‎- E… ‎- E ce?
‎E mort.
‎Ce vrei să spui?
‎Are un cuțit înfipt în spate.
‎- Mătușă! ‎- Nu…
‎Mamă, Marcello…
‎- Nu se poate! ‎- Calmează-te!
‎Nu se poate!
‎- Nu-mi vine să cred. ‎- Mamă…
‎Mamă…
‎E blocată.
‎Am încuiat-o.
‎Nimeni nu intră în cameră ‎până nu vine poliția.
‎Ai înnebunit?
‎- Nu putem contamina locul crimei. ‎- Caterina…
‎- Dă-mi cheia! ‎- Nu.
‎Dă-mi cheia!
‎- Caterina… ‎- Dă-mi cheia!
‎Tatăl tău poate avea nevoie de noi.
‎Tata nu mai are nevoie de nimeni.
‎Tata e mort.
‎Nu…
‎Poate ucigașul e încă aici.
‎Mătușă!
‎Mătușă.
‎- Mătușă Agostina? ‎- Agostina, trezește-te!
‎Încercați cu astea!
‎Nu se trezește.
‎Dumnezeule! Ce a fost asta?
‎- Sărurile fac minuni. ‎- Camera se învârte.
‎- Maria… ‎- Nu, eu sunt Susanna.
‎Pardon!
‎Maria, poți chema un doctor, te rog?
‎Mă tem că am leșinat.
‎- Da. ‎- Nu, ajunge.
‎Crezi că vom avea grijă de tine ‎acum, că Marcello e mort?
‎Mon Dieu…
‎Marcello e mort?
‎- Doamne! ‎- Las-o!
‎O să tacă o vreme.
‎Bietul Marcello!
‎În ultima vreme, ‎afacerea lui nu mergea bine.
‎Dar nu credeam că se va ajunge până aici.
‎Să-și bage un cuțit în spate? ‎Nu cred că a făcut-o el însuși, mamă.
‎Am citit undeva că depresia…
‎Doamnelor, înțeleg ‎că nu vreți să auziți asta.
‎Dar dl Marcello… a fost ucis.
‎Trebuie chemată poliția.
‎Da, Maria. Grozav. Bine că ești aici.
‎Măcar tu ai puțină luciditate.
‎Bine. Da. Mamă! Nu mai bea!
‎Ce?
‎Tocmai mi-am pierdut ginerele.
‎O să chem poliția.
‎- Au tăiat firul telefonului. ‎- Ce?
‎- Ascultați… ‎- Ce a fost asta?
‎Obloanele Caterinei. ‎Le-aș recunoaște oriunde.
‎- Le închid. ‎- Nu, Caterina, stai!
‎E periculos. ‎Ucigașul ar putea fi încă aici.
‎Vai! Doamne, un atac de cord. ‎Doamne! Un atac…
‎Cineva trebuie să se ducă sus.
‎Să-i închidă obloanele!
‎O trimiteți pe cea mai tânără?
‎- Eu abia am ajuns. ‎- Și?
‎Mie mi-ar plăcea să merg, dar…
‎Înțeleg. Mă duc eu.
‎Maria.
‎E o piesă unicat. ‎Doar dacă e absolut necesar.
‎- Mamă! ‎- Ce?
‎E o vază Ming.
‎Haide, mamă, ajunge!
‎Mamă…
‎Haideți să ne uităm!
‎Nu vă faceți griji!
‎Nu e nimeni.
‎Ai verificat și în dulapuri?
‎Da. Și sub paturi.
‎- În spatele ușilor? ‎- Da.
‎În cufere?
‎Dră, vreți să urcați să verificați?
‎Întrebam și eu.
‎De fapt, doamnă, mă gândeam la câini.
‎Câini? Care câini?
‎Câinii noștri. N-au lătrat toată noaptea.
‎Așa, și?
‎Latră la cel mai mic zgomot.
‎Dacă n-au lătrat, înseamnă ‎că n-au intrat străini în casă.
‎Deci, ucigașul cunoștea casa asta.
‎- Da. ‎- Sara, te rog.
‎- Ce? ‎- Vaza Ming.
‎- Poftim! ‎- Doamne!
‎- Bem un ceai? ‎- Da.
‎O să-l fac eu.
‎Ce s-a întâmplat aseară?
‎Nimic neobișnuit.
‎N-aș spune asta ‎după ce s-a întâmplat cu tata.
‎Te rog, fă un efort! ‎Orice detaliu contează.
‎Cine a folosit telefonul ultima?
‎Cred că eu.
‎Am sunat la magazinul cu lemne ‎la șapte ca să fac comandă.
‎- La ce oră a ajuns lemnul? ‎- Niciodată. S-au temut de zăpadă.
‎La șapte, telefonul încă funcționa.
‎Da.
‎Deci, ucigașul era încă aici.
‎Doamne, ce chin!
‎Cine l-ar disprețui pe tata?
‎Cu cine făcea afaceri în ultima vreme?
‎Nu știu. Nu vorbea despre muncă.
‎- Bunico. ‎- Da. Ce?
‎Ai spus că afacerea lui nu mergea bine.
‎Da. Era falit.
‎Nu!
‎Ce? Era falit.
‎Într-atât încât mi-a cerut obligațiunile.
‎În niciun caz n-a făcut-o.
‎Ba da.
‎Și s-a enervat ‎pentru că n-am vrut să i le dau.
‎De ce nu ai vrut dacă era așa de disperat?
‎Doar le ții sub saltea.
‎De unde știi unde le țin?
‎Ce original!
‎Obligațiunile tale nu valorează milioane.
‎Poate că nu.
‎Dar e o sumă frumușică.
‎De ce nu le dai familiei ‎care te găzduiește?
‎Ne scoți pe ochi ospitalitatea?
‎O săptămână e ospitalitate. ‎Zece ani e uzucapiune!
‎Mamă!
‎- Ce? ‎- Iart-o! Știi că nu vorbește serios.
‎A! Da, scuzați-mă!
‎Sunt puțin șocată.
‎Avea probleme cu furnizorii?
‎Din câte știm, nu.
‎Se înțelegea cu toți, ‎chiar și cu noul partener.
‎Un nou partener?
‎Da. Omniprezentul onorabil domn Giannutri.
‎De ce omniprezent?
‎Nu pierde nicio șansă să vină la cină.
‎- Mai ales de când gătește Maria. ‎- Nu fi prostuță!
‎Venea chiar și când găteam eu.
‎Când ai gătit tu?
‎Caterina, te rog.
‎Avea vreun motiv să se supere pe tata?
‎Aș exclude asta.
‎Dl Giannutri are pisici acasă. ‎Când vine aici, câinii o iau razna.
‎Dacă ar fi fost el, l-ar fi mirosit.
‎Așa e. Da. Bravo, Maria!
‎Nu profită de pe urma morții tatei?
‎Nu.
‎Cine profită?
‎Cine-i va moșteni bunurile?
‎Presupun că eu.
‎Da. Jumătate merge la soție ‎și jumătate la copii.
‎Dar nu știu. Nu sunt notar.
‎Doar dacă Veronica nu e în testament.
‎Cine e?
‎Adevărata iubire a tatei.
‎Toți știm că sunt foarte apropiați.
‎- Nu reîncepuseră să se vadă? ‎- Serios?
‎Da, dar ca prieteni.
‎Nu e la Paris?
‎Nu, s-a întors de ceva vreme. ‎A cumpărat o casă.
‎- E adevărat, Margherita? ‎- Nu ți-am spus?
‎- Nu. ‎- Tocmai am făcut-o.
‎Da, a cumpărat o casă lângă lac.
‎Se plimbă împreună și călăresc.
‎Dar eu urăsc caii, așa că mă feresc.
‎Călărie.
‎Nu ești geloasă?
‎Eu, geloasă? Nu. Pe Veronica? Vezi să nu!
‎E o femeie atât de plictisitoare, ‎atât de… nesemnificativă.
‎Nesemnificativă?
‎Atunci, e ciudat că tata o plăcea.
‎Sunt greșeli din tinerețe. ‎Nu e mare lucru.
‎Nu înțeleg ce a văzut la ea.
‎De gustibus.
‎La ce oră s-a culcat tata aseară?
‎- Mă întrebi pe mine? ‎- Da.
‎Nu știu.
‎Dacă ai fi dormit cu el, ai fi știut.
‎Dacă tu ai fi dormit cu el, ai fi știut.
‎Ce insinuezi, Margherita?
‎Agostina, nu te preface! ‎Știu că-l iubești de mulți ani.
‎- Îl iubesc? ‎- Da.
‎Cum îndrăznești? Sunt o femeie dreaptă!
‎Da, pentru că nu te vrea nimeni.
‎- E adevărat. ‎- Mulțumesc, mamă.
‎Scuze!
‎De unde știți?
‎De unde știți cum e să afli că,
‎dintre miliardele de oameni din lume,
‎sufletul tău pereche locuiește în casa ta
‎și e soțul surorii tale?
‎Și trebuie să reprimi totul!
‎L-am avut pe Leopardi în casă ‎și n-am observat.
‎Ai o inimă de piatră.
‎Ești rece, Margherita.
‎Și ne mai întrebăm de ce a murit Marcello?
‎Era singur!
‎Tu ai putut să fii cu el, dar n-ai vrut, ‎iar eu am vrut, dar n-am putut.
‎Tu auzi ce spui?
‎Mama te găzduiește aici ‎de ani de zile și așa îi mulțumești?
‎Flirtând cu tata?
‎Niciodată!
‎N-am flirtat niciodată ‎cu tatăl tău, șarpe creț!
‎Sentimentele mele erau platonice.
‎Ai terminat?
‎Da.
‎Cum ați găsit-o? Avea referințe?
‎Sora ei e menajera lui Giannutri.
‎Lucra în oraș, dar nu-i plăcea acolo.
‎Când a murit Adele, ‎a venit să stea cu noi.
‎Acum sunt suspectă?
‎Toată lumea e.
‎Și ție, desigur, ‎îți păsa cel mai puțin de tata.
‎- N-aș paria pe asta. ‎- De ce l-aș omorî?
‎Servitorii nemulțumiți ‎sunt primii suspecți.
‎De ce credeți c-am fost nemulțumită?
‎Ai fost prea sigură legat de câini.
‎Cum știi că n-au lătrat toată noaptea?
‎N-am prea dormit azi-noapte. ‎Aveam o presimțire proastă.
‎De ce?
‎Dl Marcello avea emoții aseară.
‎Când i-am adus ceai de plante…
‎I-ai adus ceai?
‎Da, cam la miezul nopții.
‎De unde știm că nu l-ai ucis tu?
‎Ai fost ultima care l-a văzut în viață.
‎Ce e amuzant?
‎- Știi pe cineva care l-a văzut după? ‎- Nu.
‎Oricum, nu aveam de ce să-l omor.
‎Aș putea fi singura de aici.
‎Maria!
‎Cum îți permiți așa ceva?
‎Doamne! Mi-au furat obligațiunile!
‎- Obligațiunile! ‎- Maman!
‎- Ce spui? ‎- Le-au furat!
‎- Economiile mele! ‎- Obligațiunile!
‎- Avem un criminal aici. ‎- Mătușă!
‎Și un hoț!
‎- Nu. ‎- Mamă!
‎Vrei ceva de băut, bunico?
‎Da, poate un Negroni.
‎Îl pregătesc imediat, doamnă.
‎La naiba cu ei!
‎Ei bine, bunico, le țineai sub saltea.
‎Ce?
‎E primul loc în care un hoț va căuta.
‎Poate că ‎maman‎ voia să i se fure.
‎Ce vrei să spui?
‎Că le-ai făcut să dispară.
‎Voiai să le vinzi fără să-mi dai ‎partea din moștenire.
‎Ce moștenire? Sunt încă în viață.
‎Chiar crezi că mama ar face ‎o asemenea farsă?
‎- Îi păsa de obligațiunile alea. ‎- Dorm pe ele.
‎Toată noaptea. Nu ies deloc din cameră.
‎Mincinoaso. Te aud mereu mișcându-te.
‎Dormi vreodată?
‎Negroniul dv., dnă.
‎Mulțumesc.
‎Stau prost cu nervii.
‎- Am un somn ușor. ‎- Ciudat pentru o femeie așa de dificilă.
‎- Viața e ciudată. ‎- Adică, Margherita?
‎- Ajutor! Nu. ‎- Nimic.
‎Nu, domnișoară!
‎Doamne!
‎Tu ai fost?
‎- Ce? ‎- Ai furat obligațiunile lui ‎maman?
‎Credeam că întrebi dacă l-am ucis.
‎Rușine! Furi obligațiuni ‎de la mama ca să le vinzi
‎și să păstrezi banii.
‎Ascultă, Agostina!
‎O să te ascult puțin, dar ajunge.
‎Știm că te-ai măritat ‎cu Marcello din interes
‎și voiai să-l usuci de bani.
‎Ce? Toată lumea știa că era zgârcit!
‎- Nu cred. ‎- Nu?
‎- Nu. ‎- Tu ești mai zgârcită.
‎Ați văzut casa asta?
‎Ce e cu ea?
‎A trebuit să aștept să moară Marcello ‎ca să schimb tapetul ăsta de rahat!
‎- Exagerezi. ‎- Sigur. Tu oricum locuiești în Milano.
‎Și?
‎Și eu locuiesc aici, în acest muzeu!
‎Doamne…
‎Am stat 25 de ani cu un bărbat ‎care sforăia ca un porc.
‎Îi fac două fiice și ce îi cer?
‎Să creștem împreună. ‎Dar nimic. Totul rămâne la fel.
‎E blocat. Imobil. Zi după zi.
‎Și mă acuzi că sunt ‎cu Marcello pentru bani!
‎Rușine ție!
‎Mă duc la poliție.
‎Dacă ne arestează pe una dintre noi, ‎e clar că merităm.
‎Mamă, dar…
‎Fără „dar”!
‎Pălăria ta…
‎Mergem la căruciorul cu băuturi?
‎Da.
‎Mașina nu pornește. ‎Cineva a tăiat cablurile motorului.
‎- Sfinte Sisoe! ‎- Da…
‎Veți fi de acord că asta ne exonerează ‎pe multe dintre noi.
‎Ce vrei să spui?
‎Eu nici nu știu unde e motorul.
‎E una dintre acele propoziții din romane.
‎„Au tăiat cablurile motorului.” ‎Dar cum se face?
‎Vi-o imaginați pe ‎maman ‎făcând-o?
‎Ea nici nu ajunge la mașină.
‎- De ce mă pomenești? ‎- Ce insinuezi?
‎Nimic.
‎Dar poate că tu și sora ta ‎știți cum să faceți asta.
‎Sigur.
‎- Par mecanici? ‎- Eu nici n-am permis.
‎Mătușă, eu n-o să fac pe proasta ‎ca să ies de pe lista ta de suspecți.
‎Știu să deschid o capotă ‎Dar asta nu înseamnă că am făcut-o.
‎- E cineva aici. ‎- Unde? Doamne!
‎S-o fi întors ucigașul.
‎- Să ne ascundem sus! ‎- Maria, ia vaza Ming!
‎Liniște!
‎Mă lăsați aici?
‎Da!
‎Adu vaza! O să i-o spargem de cap.
‎Mătușă!
‎Ajutor!
‎Intră!
‎Veronica.
‎V-am speriat?
‎Nu am vrut.
‎Ce căutați aici?
‎Cine v-a trimis?
‎Pe cine căutați?
‎E un moment nepotrivit?
‎„Nesemnificativ” e primul cuvânt ‎care-ți vine în minte.
‎Al doilea e „anost”.
‎Știu că pare de prost gust, dar…
‎acum o oră am primit un apel supărător.
‎Au spus că Marcello fusese ucis.
‎Cine ar face o farsă așa?
‎Atât de morbidă.
‎Tocmai de Crăciun. Sunt tulburată.
‎Am încercat să sun de multe ori,
‎dar linia era ocupată.
‎Așa că am venit să verific.
‎Unde e Marcello?
‎E numai distracție și joc.
‎Până când nu mai e.
‎Mă scuzați!
‎Marcello.
‎Sunt eu, Veronica.
‎Marcello. Deschide!
‎S-a încuiat înăuntru?
‎Deschideți ușa! Vreau să văd cum se simte.
‎Marcello e mort.
‎Mort?
‎Deci…
‎Cine a fost? La telefon?
‎Era bărbat sau femeie?
‎Femeie.
‎Cum a murit?
‎Un cuțit în spate.
‎De unde știai că e camera lui?
‎Corect!
‎Vreau să-l văd cu ochii mei. ‎Deschideți ușa!
‎Nu plec până nu-l văd.
‎Bine, dacă insiști.
‎Cheia e acolo, pe pian.
‎Știu drumul.
‎Cheia nu se rotește.
‎Nu e cheia potrivită.
‎Îmi permiți?
‎Poftim!
‎Cineva a schimbat cheia.
‎Cine?
‎Poate tu.
‎N-ai răspuns la întrebarea mamei.
‎De unde știai că tata dormea acolo?
‎Ăsta era dormitorul nostru.
‎Știu că a luat camera de sus cu tine,
‎dar știu și că dormea aici de ceva vreme.
‎Greșești.
‎Marcello a cumpărat casa asta ‎când eram încă logodiți.
‎Eu m-am dus cu el la notar.
‎A cumpărat-o de la bunica mea.
‎Poftim?
‎A fost casa ta?
‎Da, de generații întregi.
‎Acest tapet a fost ales ‎de străbunicul meu.
‎Am auzit că modelul e din nou la modă.
‎Nu sunt convinsă.
‎Eram atât de tânără.
‎Tatăl vostru a fost ‎instructorul meu de echitație.
‎Poftim?
‎Instructorul tău de echitație?
‎Asta e casa mea acum, nu a ta.
‎Nu e nici a ta.
‎De ce?
‎Căci, când te va aresta poliția,
‎nu vei avea timp să te bucuri.
‎Asta dacă te-ai bucurat vreodată.
‎Veronica.
‎Veneați aici des în ultima vreme?
‎Nu. Niciodată.
‎Mințiți. Câinii n-au lătrat.
‎Ajunge cu câinii!
‎Sunt corcituri, nu câini cu pedigri. ‎Să nu ne bazăm pe ei!
‎Câinii sunt câini. Și ei vă cunosc.
‎Trebuie să fiți mătușa Agostina.
‎Doar pentru că sora mea a avut două fiice,
‎trebuie să rămân cunoscută ‎ca mătușa Agostina?
‎Agostina, te rog. Nu e momentul ‎pentru astfel de conversații.
‎Maman.
‎Marcello mi-a zis multe despre dv.
‎Da?
‎Și ce v-a spus? Vă amintiți?
‎Multe lucruri.
‎V-a spus de afinitățile noastre elective?
‎Făceam schimb de cărți.
‎De fapt, dv. îi dădeați cărți.
‎Nu cred povestea cu apelul.
‎De ce aș minți?
‎Ca să aveți o scuză să veniți aici.
‎Cu cine vorbesc?
‎Esposito Maria Concetta.
‎Noua menajeră.
‎Servitoarele primesc oaspeți aici?
‎Într-o zi ca asta, ‎am renunțat la formalități.
‎Doamnelor, a fost o plăcere.
‎Aș vrea să vă fi cunoscut cu altă ocazie.
‎Ne vedem la înmormântare.
‎Nu poți pleca.
‎De ce?
‎Pentru că și tu ești suspectă.
‎Ce drăguț!
‎Suspecta rămâne.
‎Cel puțin până se termină furtuna.
‎- O să pregătesc prânzul. ‎- Dă-mi vaza Ming!
‎Cine ar putea fi ucigașul?
‎Soția nu prea distrusă?
‎Micuța rebelă?
‎Prima născută devotată?
‎- Soacra zgârcită și bețivă? ‎- Nu sunt zgârcită.
‎Cumnata fată bătrână?
‎Fosta amantă?
‎Sau noua menajeră?
‎Sau noua menajeră…
‎Și tu ești suspectă, Veronica. ‎Ca toate celelalte.
‎Uiți că abia am ajuns aici.
‎Și ce? Poate te-ai întors ‎ca să ne induci în eroare.
‎Oricum, nu mă îndoiesc.
‎Ucigașa e una dintre voi.
‎Dnă ofițer, uiți o persoană.
‎Cine?
‎Pe tine.
‎Eu?
‎Știu că te chinui ‎să te pui la nivelul nostru.
‎Ne interoghezi de ore întregi.
‎Dacă suntem suspecte, și tu ești.
‎Am sosit azi-dimineață.
‎Poate te-ai întors să ne induci în eroare.
‎Ai fost aici azi-noapte, nu, soro?
‎În camera tatei.
‎Nu, ce spui?
‎Te-am auzit din spatele ușii.
‎Pe la ora trei.
‎Susanna, e adevărat?
‎Da, e adevărat. Am fost aici.
‎Dar nu l-am ucis. Cum puteți crede asta?
‎Ai fost aici? De ce?
‎De ce te prefaci că te întorci?
‎Nu știu. Mi s-a părut un plan bun.
‎- Să-l omori? Și să scapi? ‎- Nu, mătușă.
‎Ca să vorbesc cu tata în liniște, ‎fără să știți niciuna.
‎E absurd!
‎Nu e, mamă! Știi cât de greu ‎e să ai intimitate aici.
‎Dar suntem o familie. Și suntem uniți.
‎Și membrii familiei își spun totul.
‎Ei bine, greșesc.
‎Dacă ne-am închide în noi
‎fără a ne descărca pe alții,
‎familiile ar fi mult mai plăcute.
‎Bine. Ce voiai să-i spui?
‎Trebuia să-i mărturisesc.
‎Și apoi să găsesc o cale ‎să-ți spun ție. Nu ți-a spus, nu?
‎Nu mi-a spus. E mort.
‎Deci, Susanna, îmi spui sau cum?
‎Da, scuze!
‎Nu știu…
‎- Deschide-o! ‎- Nu e miezul nopții.
‎Mătușă.
‎Bine, e de înțeles.
‎Cu sau fără crimă, e Ajunul Crăciunului. ‎Ar trebui să respectăm tradițiile.
‎Marcello așteaptă un copil.
‎Nu de la mine.
‎Nici de la mine.
‎- De la cine? ‎- Mamă.
‎De la mine?
‎- Nu, mamă… ‎- Nu.
‎Eu sunt însărcinată.
‎Tu?
‎Da.
‎O, nu!
‎Ce zi de rahat!
‎Prânzul e gata. Să-l servesc?
‎Maria, încă nu e Crăciunul.
‎- Și nu e nimic de sărbătorit. ‎- Dar nu sărbătorim.
‎Îl onorăm pe dl Marcello ‎cu masa pe care mi-a cerut să o pregătesc.
‎Din moment ce Marcello e mort, ‎evident, sărbătorim azi.
‎Începem?
‎Bine, să începem!
‎Salată Olivier.
‎E bună, dar cade un pic greu la stomac.
‎Foarte bună.
‎Delicată.
‎Cocteil cu creveți.
‎Ravioli cu dovleac.
‎Foarte buni.
‎Nu-i așa?
‎Excelenți.
‎Prepeliță friptă ‎însoțită de ‎Mostarda di Cremona.
‎Dumnezeule!
‎Să toastăm!
‎Foarte bună.
‎Felicitări!
‎Mulțumesc, doamnă.
‎Unde ai învățat să gătești așa?
‎De la bunica, din cărți.
‎Mă relaxează.
‎Nu ți-e greu să fii închisă aici,
‎departe de toată lumea?
‎Nu.
‎Nu îmi era greu.
‎Înțeleg.
‎Înțelegi? Ce e de înțeles?
‎E clar că nu a lucrat aici pentru tine.
‎Au fost și alte motive.
‎Da, așa e.
‎Eram aici pentru el.
‎Dar acum că Marcello nu mai e,
‎aș putea să plec.
‎Scuzați-mă!
‎Mă tem că nu înțeleg.
‎Deci, Marcello și ea…
‎- Doamne, iar a leșinat. ‎- Mătușă.
‎Ce pacoste!
‎Nu aș fi crezut!
‎V-ați descurcat bine.
‎Mă surprinde un lucru.
‎Ești o femeie obișnuită.
‎Poate s-a săturat de femei grozave.
‎Îmi imaginez că te plătea.
‎Toate gândurile dv. sunt legate de bani.
‎Oricum, nu.
‎Poate vă surprinde, ‎dar îmi plăcea să mă culc cu el.
‎Bine.
‎Va trebui să spun poliției ‎că te vedeai cu cineva noaptea
‎și că toată lumea știa.
‎Eu va trebui să spun poliției ‎că și dv. vă vedeați cu cineva noaptea
‎și nimeni nu știe.
‎Nu vă mai luptați cu mine! ‎La urma urmei, v-a convenit.
‎Cum adică?
‎Am făcut ceea ce dv. n-ați mai vrut.
‎Cel puțin nu cu Marcello.
‎De ce ai lăsat-o să plece?
‎Ar fi putut fi ucigașa.
‎Unde crezi că se duce?
‎E furtună afară. Se întoarce.
‎Cine e?
‎Încet.
‎Maria.
‎Poarta.
‎Cineva a încuiat-o cu un lanț mare.
‎Suntem prizoniere.
‎- Mamă. ‎- Dumnezeule!
‎Ca într-un roman cu mistere.
‎E o ucigașă printre noi.
‎Dar ceea ce o ajută ‎să se ascundă e că și celelalte mint.
‎Din motive care n-au legătură cu crima.
‎Deci, dacă vrem să aflăm cine a făcut-o,
‎fiecare trebuie să-și dezvăluie secretele.
‎Cine începe?
‎- L-am spus deja pe al meu, nu? ‎- Și eu.
‎Și eu.
‎Atunci, o să spun eu.
‎Dar nu e secretul meu.
‎E al Agostinei.
‎Poftim?
‎Asta trebuie să fie a ta.
‎Sau, mai bine zis, ‎ai scris-o pentru Marcello.
‎Ea a lăsat-o într-o carte ‎pe care i-o dăduse.
‎De parcă ar fi citit vreodată.
‎Mi-a dat-o mie fără să o deschidă.
‎Nu și-a dat seama ‎că era o scrisoare înăuntru.
‎Deci, Marcello n-a citit-o?
‎Ba da.
‎I-am dat-o și a râs mult.
‎A râs?
‎Scumpo, Marcello era un bărbat chipeș.
‎Fermecător, atrăgător…
‎Dar avea tactul unui ginecolog.
‎Mătușă… iubirea voastră ‎n-a fost așa de platonică.
‎Să-ți fie rușine! ‎Ai vrut să-l iei pe tata.
‎Niciodată! Nu.
‎M-am dus în camera lui aseară…
‎ca să-i spun că mi-e rușine ‎de ce scrisesem.
‎Ai fost în camera lui?
‎Da.
‎C să-i cer să uite ‎anumite cuvinte nepotrivite.
‎Când? Înainte sau după ceaiul ‎de plante al Mariei?
‎Nu știu.
‎Poate înainte. N-am văzut tava.
‎- Și ar trebui să te credem? ‎- Da.
‎Spun adevărul.
‎Nu pot respira. ‎Maman,‎ pastilele mele!
‎Unde-s medicamentele?
‎E o cutie pe noptiera ei.
‎O cutie mare, e mereu acolo. Repede!
‎Haide!
‎- Margherita. ‎- Da?
‎- Iartă-mă! ‎- Nu-ți face griji, e în regulă.
‎Dacă mor…
‎Nu vei muri, crede-mă! ‎O să ai timp să mă mai rănești.
‎Vin pastilele alea sau nu?
‎- Nu sunt acolo. ‎- Ce? Mereu au fost!
‎- Nici cutia nu e acolo. Nu știu. ‎- La naiba!
‎- Mă duc eu. ‎- Mamă!
‎Maman!
‎Un miracol de Crăciun.
‎Uite-le!
‎- Bunico! ‎- Da, pot să merg.
‎Dar sunt foarte obosită.
‎Unde le-ai găsit? ‎Am căutat în camerele tuturor.
‎Le-am găsit în camera mamei, sub patul ei.
‎- Ce? Patul meu? ‎- Margherita!
‎Dragă soră, înțeleg.
‎Dacă ai încercat să mă omori, ai motive.
‎Termină!
‎Cineva de aici ‎încearcă să îmi însceneze ceva.
‎De ce mă privești?
‎Nu cred că una dintre fiicele mele ‎sau mama
‎ar pune viața Agostinei în pericol
‎ca să-mi însceneze ceva.
‎Suntem rude, nu? În ciuda a toate.
‎Și Maria…
‎Deja mi-a luat soțul. ‎Mă îndoiesc că vrea să mă mai rănească.
‎Deloc, doamnă.
‎Deci…
‎sunt singura rămasă.
‎Da, ești singura rămasă.
‎Și, cred că știi, Marcello voia ‎să te includă în testament.
‎Nu știam.
‎Ba da, știa.
‎Aseară ați fost aici. V-am auzit. ‎Vorbeați despre asta.
‎Când m-am dus să iau cana de ceai,
‎i-am auzit vorbind și n-am intrat.
‎Îmi pare rău, ați fost ultima ‎care l-a văzut în viață.
‎E adevărat. Eram aici.
‎Dar nu l-am ucis eu.
‎Doar tu ai câștiga ‎dac-aș merge la închisoare..
‎După părerea mea, pentru că știai ‎că Marcello voia să fiu în testament,
‎l-ai oprit chiar înainte să o facă.
‎Nu e adevărat.
‎Nu știam dacă fusese deja la notar.
‎Dacă a schimbat testamentul, ‎eu sunt principala suspectă.
‎Dacă n-a făcut-o, atunci ești tu.
‎Cine ar putea ști?
‎Știu eu.
‎Mi-a spus aseară.
‎Nu schimbase testamentul.
‎Când i-am spus despre copil,
‎mi-a spus că e bine că i-am spus,
‎căci azi urma să se ducă ‎la notar și să includă și copilul meu.
‎Ei bine.
‎Ai găsit cutia cu medicamente ‎a mătușii Agostina sub patul meu.
‎Tu știi despre notar. ‎Încerci să te răzbuni pe mine?
‎- Nu, mamă. Doar spun adevărul. ‎- Nu cred.
‎Și ce mod elegant de a evita suspiciunile,
‎spunând că azi tatăl tău ‎ți-ar fi mărit moștenirea.
‎- Nu-mi pasă de bani. ‎- Nu-ți pasă?
‎Și cine va întreține copilul?
‎Nu văd niciun bărbat, nu? ‎Sau e undeva și nu-l văd?
‎Nu mai da vina pe ea! ‎Ți s-a întâmplat același lucru.
‎Ce vrei să spui? Ești beată?
‎Nu-ți amintești ‎când l-ai cunoscut pe tipul înalt…
‎Maman!
‎Așa!
‎E imposibil s-o ții departe de băutură.
‎A zis că e foarte obosită.
‎Ei bine…
‎- Mamă. ‎- Da?
‎Cum adică ți s-a întâmplat și ție?
‎Nu înseamnă nimic.
‎N-ar trebui s-o asculți pe bunica ‎când e trează,
‎darămite când e beată.
‎Mamă.
‎Nu e nimic de știut.
‎Întrebarea nu e când ai fost concepută,
‎ci cu cine.
‎Caterina, ce spui?
‎De ce? Nu e adevărat?
‎Tata…
‎nu era tatăl meu?
‎El știa?
‎Sigur că da.
‎Ne știm de când eram gravidă în trei luni. ‎Ne-am căsătorit la scurt timp.
‎De ce a făcut-o?
‎Cred că din cauză că eram frumoasă.
‎Bunicul tău avea mulți bani atunci.
‎Tata avea nevoie de o zestre bună ‎ca să-și ia casa visurilor.
‎Dar era un tată bun.
‎Te iubea ca pe o fiică.
‎Nu te-a tratat diferit față de Caterina.
‎Poate că de asta cedam mofturilor lui.
‎Deci, tatăl meu adevărat…
‎Cine e?
‎Prima mea iubire.
‎Umberto.
‎A murit într-un accident.
‎Nu trece zi să nu mă gândesc la el.
‎Mai ales când ești în fața mea.
‎Când zâmbești, semeni mult cu el.
‎Deci…
‎când mă vezi, te întristezi?
‎Nu. Nici vorbă.
‎Ești dovada vie a iubirii noastre.
‎Când ai intrat în camera mea, ‎cred că te-ai uitat sub pat.
‎Da.
‎Am văzut valizele.
‎Voiai să pleci?
‎Așteptam momentul potrivit.
‎Dar voiam să las sărbătorile să treacă.
‎O să-l distrugeți.
‎Mon Dieu!
‎Bine. Oricum, e ca fânul.
‎Fânul!
‎Mă simt singură!
‎Nu sunteți singură. Aveți o familie
‎Ce mai familie!
‎Prefer să nu am inimă. ‎Măcar n-aș suferi atât de mult.
‎Până și Susanna are ‎mai multă experiență decât mine.
‎Mai e doar Caterina.
‎O să fiu singura virgină de aici, ‎eu și uleiul de măsline.
‎Cum seduci un bărbat?
‎Cum faci?
‎Maria, mă înveți tu?
‎Nu e greu să seduci un bărbat.
‎E greu să-ți împiedici viața ‎să se învârtă în jurul lui.
‎Sigur că da.
‎Dar m-aș gândi la asta după.
‎Acum ar trebui să rezolv ‎problema principală.
‎Trebuie să ieșiți. ‎Mereu sunteți închisă aici.
‎Așa e.
‎Unde să mă duc?
‎Faceți o plimbare!
‎Înscrieți-vă la un curs! ‎Lecții de franceză, de dans…
‎La care puteți cunoaște pe cineva.
‎Unde altundeva să vă găsiți un iubit?
‎- Aici. ‎- Exact. Și nu e bine.
‎Nu e bine.
‎Dar nimeni nu se uită la mine.
‎Nu am
‎farmecul de nedescris numit grație.
‎Nu sunt de acord.
‎Nu știți să vă puneți în valoare.
‎Serios?
‎Ei bine, nu știu.
‎Nu e ca în romane,
‎unde îi iau ochelarii fetei urâte
‎și, deodată, devine frumoasă.
‎Eu dacă-mi scot ochelarii…
‎Cu ochelari sau fără…
‎E mai degrabă…
‎E mai degrabă vorba de zâmbet. ‎Un zâmbet frumos, o postură bună…
‎Convingere. Trebuie să vă simțiți ‎frumoasă mereu.
‎Mereu!
‎Chiar și la Sfânta Liturghie?
‎Mai ales la Sfânta Liturghie.
‎De ce credeți că merg oamenii acolo?
‎- Ca să-l asculte pe preot? Nu. ‎- Nu.
‎Se duc să privească.
‎Ei bine, de fapt…
‎și eu mi-am permis să trag cu ochiul.
‎Vedeți?
‎Trebuie să ne îmbrăcăm la patru ace ‎ca să dăm față cu Domnul.
‎La patru ace.
‎Arătați-mi ce aveți aici.
‎Păi…
‎Crezi că eu, în sinea mea…
‎aș putea avea potențial neexplorat?
‎Mult.
‎NOPȚI ALBE ‎FEODOR DOSTOIEVSKI
‎Unde e Veronica?
‎Nu știu.
‎N-am mai văzut-o de mult. ‎Nu era acolo cu voi?
‎Nu.
‎Doamne, a fugit?
‎Știam că a fost ea.
‎Mamă, asta e poșeta ei.
‎Da.
‎Stai!
‎Deschide-o! Vezi dacă e cheia acolo.
‎- A, da! ‎- Haide!
‎Liniște!
‎N-o atinge! ‎Nu trebuie să ștergem amprentele.
‎Ce vrei să spui?
‎Nu știu, așa mi-a venit.
‎- Ai văzut? ‎- Da.
‎Mătușă Agostina.
‎Mătușă Agostina?
‎Spuneți-mi Tina!
‎Ești superbă. Ce ai făcut?
‎Femeile fac minuni.
‎Da, am observat.
‎Am făcut treabă bună, nu?
‎Da.
‎Foarte bună.
‎A, ești aici.
‎Nu ai plecat.
‎Eram în ‎toilette.
‎Ți-ai lăsat poșeta aici.
‎Cred că am încredere în voi.
‎Ne-am uitat înăuntru.
‎Zău așa!
‎Cât timp v-am atras atenția? ‎O jumătate de minut?
‎Și ce ați găsit?
‎O armă.
‎O armă?
‎Pe cine se presupune c-aș împușca?
‎Pe Marcello, de pildă. ‎În caz că n-ai găsit un cuțit.
‎N-am atins o armă în viața mea. ‎Nu-mi vor găsi amprentele pe ea.
‎Mai întâi, pastilele de sub pat.
‎Acum, arma din poșeta mea.
‎Ucigașul încearcă să ne însceneze ceva.
‎Câte uneia, pe rând.
‎Ucigașul se joacă cu noi.
‎Doamne!
‎Parbleu!
‎Ia vaza Ming! Acum.
‎Unde găsesc vaza Ming?
‎Doamnelor.
‎Ajunge.
‎N-avem telefon, nici mașină.
‎Suntem departe de poliție ‎și suntem în întuneric.
‎- Ajunge. Trebuie să plecăm. ‎- Sunt de acord, dar cum?
‎Nu ai zis că poarta e încuiată?
‎Ne putem cățăra pe ea.
‎Iisuse! Cum?
‎Să mergem, apoi, o să vedem.
‎Da, să mergem!
‎Vin și eu. O să iau o eșarfă.
‎Eu rămân aici.
‎Rămâi și stai cu ochii pe ea!
‎Vrei una?
‎Nu sunt otrăvite.
‎Mulțumesc.
‎Nu de asta ar trebui să-mi mulțumești.
‎Atunci, de ce?
‎Pentru început,
‎c-am dezvăluit ‎secretul Agostinei, nu pe al tău.
‎Ce vrei să spui?
‎Ai un amant.
‎- Da? ‎- Da.
‎Nu știu cine e, dar sunt sigură.
‎De asta crezi că l-am ucis pe Marcello?
‎Nu am spus asta.
‎Atunci, de ce ai spus-o?
‎Vreau să văd dacă recunoști.
‎Ăsta e șantaj.
‎Curiozitate.
‎Nu arăți ca o văduvă de neconsolat.
‎Te înșeli.
‎L-am iubit pe Marcello.
‎Te cred.
‎Dar nu era iubirea vieții tale.
‎Poate nici eu n-am fost a lui.
‎Îmi făcusem bagajele.
‎L-aș fi părăsit până de Anul Nou.
‎I-am spus aseară.
‎Ciudat, nu?
‎Pleci ca să fii cu amantul tău?
‎În niciun caz.
‎Ei bine, da.
‎Am un bărbat.
‎Sunt fericită.
‎Dar plec ca să fiu singură.
‎Cel mai mare vis al meu ‎e să vin acasă noaptea și…
‎să găsesc casa pustie.…
‎Nu știu cum ai rezistat 25 de ani.
‎Căsătoria n-a fost pentru mine.
‎Când relația a devenit serioasă, ‎am împachetat și am plecat.
‎Paris?
‎Et tout le monde.
‎Și acum? Ai un bărbat?
‎Am o legătură cu un domn.
‎Mi-ar plăcea să-ți spun cine e, ‎dar poate n-ar trebui.
‎Zi-mi cine e al tău.
‎Îl cunosc?
‎Da.
‎- Nu e Marcello, nu? ‎- Sigur că nu.
‎Eu ți-l știu?
‎Da, așa cred.
‎Spune-mi tu prima!
‎Nu. Spune tu prima!
‎- O spunem împreună? ‎- Bine.
‎Să numărăm până la trei!
‎- Unu… ‎- Unu…
‎- Doi. ‎- Doi…
‎- Trei… ‎- Trei…
‎- Dl Giannutri. ‎- Dl Giannutri.
‎Mamă!
‎La naiba cu tine! La naiba…
‎- Trebuie să-mi iei bărbații? ‎- Eu l-am cunoscut pe Marcello prima.
‎Dă-mi drumul!
‎Cred că putem s-o facem.
‎Și eu cred asta.
‎Ne cățărăm?
‎Haide!
‎Cine se urcă prima?
‎Mă urc eu.
‎- Ai grijă, Cate! ‎- Da.
‎- M-am lovit la mână. ‎- Coborâți, domnișoară!
‎- Coborâți! ‎- Coboară!
‎Da.
‎Ninge prea tare. Nu vom reuși niciodată.
‎Încercăm mâine-dimineață!
‎- Bine. ‎- Ne întoarcem?
‎- Da. ‎- Mi-e tare frig.
‎A fost mama?
‎Doamne!
‎Poate ucigașul s-a întors.
‎Să mergem!
‎Ar trebui să nu ne mai luptăm.
‎De ce?
‎Pentru că e clar că avem gusturi similare.
‎Și eu sunt surprinsă.
‎Suntem foarte diferite.
‎Sărută-mă!
‎Poftim?
‎Ai mai sărutat vreo femeie?
‎Nu.
‎Nici eu.
‎Atunci, sărută-mă!
‎Dar de ce?
‎Pentru că vreau să știu cum e să te sărut.
‎Să încercăm!
‎Mamă!
‎Doamne…
‎Caterina, adu-o pe bunica ta!
‎Ei?
‎Din magazie.
‎Mai e acolo?
‎Cred că da.
‎Să mergem!
‎Bunico, e totul bine?
‎Mă doare puțin aici.
‎- Mai e ceva de băut? ‎- Hai să vedem!
‎Ascultă! Mama ta e o ucigașă.
‎Mi-am dat seama cine a făcut-o.
‎- Serios? ‎- Da!
‎Nu vreau să vă spun eu ce s-a întâmplat.
‎Trebuie s-o faci singură. ‎E timpul să spui adevărul.
‎Bine.
‎O poveste de Crăciun.
‎O dată ca niciodată, un bărbat ‎era înconjurat de șapte femei.
‎Aseară, acel biet bărbat s-a culcat.
‎Și a început caruselul femeilor lui.
‎Ca în fiecare seară, poate.
‎Dar de data asta, fiica lui, Caterina, ‎se ascundea după o perdea.
‎A văzut și a auzit totul.
‎Iată ce s-a întâmplat!
‎La 22:00…
‎Prima scenă.
‎Niciodată, nu ți le voi da.
‎Soacra lui, care stă la el acasă ‎de mai bine de zece ani,
‎a refuzat să-i dea obligațiunile.
‎A doua scenă.
‎Marcello.
‎La 22:30,
‎cumnata lui, Agostina, ‎a venit și l-a implorat să uite
‎ceea ce îi scrisese.
‎De parcă el și-ar fi amintit.
‎El avea e o altă problemă.
‎Voia doar să scape de ea.
‎Marcello, voiam doar… Marcello.
‎Și, la 23:00, a început asaltul.
‎Soția lui i-a spus că pleacă.
‎Urma să aștepte până după sărbători ‎de dragul fiicelor.
‎Las sărbătorile să treacă, ‎dar plec până de revelion.
‎Mi-am făcut deja bagajele.
‎Vreau să plec. Nu mai suport.
‎- Îmi pare rău. ‎- Frumos cadou de Crăciun.
‎La miezul nopții, a venit ceaiul.
‎Și cu el, Maria.
‎La ora unu, după a nu știu câta vizită ‎la baie, Agostina a încercat din nou.
‎Marcello.
‎De data asta, tata n-a lăsat-o să intre.
‎La 1:30, a apărut Veronica.
‎Venea când voia fiindcă avea chei.
‎Avea nevoie de bani. ‎Voia să se întoarcă la Paris.
‎Jur că ți-i dau înapoi. Haide, mă știi.
‎Au vorbit despre testament.
‎În sfârșit, la trei, cireașa de pe tort.
‎Susanna a venit să-i dea vestea bună.
‎„Aștept un copil, tată.”
‎Și nu a fost Duhul Sfânt.
‎Îmi pare rău, tată.
‎Îmi pare atât de rău.
‎Până atunci, rămăsesem doar eu.
‎Am ieșit de după perdea ‎și i-am spus că auzisem totul.
‎Că urma să le fac să plătească.
‎Pe cine?
‎Toate veți plăti.
‎Sunteți vrăjitoare.
‎Hei!
‎Tata era epuizat. Nu mai suporta.
‎Știți ce mi-a spus?
‎„Cred că e frumos să fii mort.”
‎A zis el asta?
‎Da.
‎Și a repetat-o de multe ori.
‎Apoi, am zis: „Bun, tată, ‎dacă asta vrei, te ajut.”
‎Dumnezeule!
‎L-ai ucis.
‎Nimeni nu l-a ucis pe Marcello.
‎Căci, Marcello nu e mort.
‎- Ne-a plăcut să-i înscenăm moartea. ‎- Ce?
‎Ca să audă, din spatele ușii,
‎ce părere aveți despre el.
‎Voia să știe care dintre voi ‎plânge cel mai mult.
‎Cine vorbește mai mult despre bani.
‎Cine despre dragoste.
‎Căci azi, trebuia să meargă la notar
‎și voia să știe ‎cum să schimbe testamentul.
‎Și singura cale era…
‎să moară.
‎Și tu l-ai ajutat.
‎N-am niciodată ce să fac.
‎Am folosit Mercurocrom ca să fac ‎sânge și un cuțit cu lama ruptă.
‎Apoi, am sunat-o pe Veronica.
‎Am tăiat cablurile telefonului.
‎Cablurile mașinii.
‎Am încuiat poarta.
‎Am ascuns și pastilele ‎mătușii Agostina sub patul mamei.
‎Am furat obligațiunile bunicii.
‎Am pus o armă falsă în poșeta Veronicăi.
‎A! Am schimbat chiar și cheia camerei.
‎Ca tata să nu fie ‎cu fața în jos toată ziua.
‎Te-ai gândit la toate.
‎Doar că cineva ‎îl putea vedea pe fereastră.
‎Deci, Marcello trăiește.
‎Trăiește.
‎Da, trăiește.
‎Dar acum, îl voi ucide pe nemernic.
‎O să te ajut.
‎Deschide! Nemernicule!
‎Râdeai de mine, nu?
‎- Ticălosule! Râdeai de mine! ‎- Deschide!
‎N-o să-mi iei obligațiunile!
‎Dă-mi cheia!
‎Moralista! Tineretul de azi ‎e așa de trist!
‎- Deschide dracului ușa! ‎- Da.
‎Nu suntem cam obscene?
‎Taci! Femeie deșucheată! ‎Ești însărcinată și nu-l cunoști pe tată!
‎- Unde e? ‎- Pe acolo.
‎Se ascunde pe balcon!
‎Aveți grijă!
‎- Tată? ‎- O, nu!
‎Iisuse! A murit din nou?
‎Am intrat să-l oprim, ‎dar am ajuns prea târziu.
‎S-a aruncat de la balcon.
‎Știți de ce s-ar fi putut sinucide?
‎Toată lumea știe că avea ‎mari probleme financiare.
‎Să fim sinceri, ‎nu prea avea fler pentru afaceri.
‎Și-a permis până și să-mi ceară bani.
‎Mie, unei biete bătrâne.
‎Cum a putut?
‎Bine. Dacă vă mai amintiți ceva,
‎iată numărul meu!
‎Mulțumesc.
‎Ofițerul Giovanni Rigoldi.
‎Giovanni Ripoldi, da.
‎A, Ripoldi.
‎Dacă îmi amintesc orice mic detaliu,
‎vă pot suna?
‎Dacă vă amintiți orice altceva, ‎trebuie să mă sunați.
‎Trebuie s-o fac.
‎Agostina Caccia.
‎Enchantée.
‎Presupun că locuiți lângă lac.
‎Da, sunt în oraș.
‎Nu e așa de departe, atunci.
‎Bine, eu plec.
‎- Da! ‎- Doamnelor.
‎Doamnă.
‎Domnișoară.
‎Scuzați-mă!
‎Ce face?
‎Mișcă-te! O să te calce.
‎- Și? ‎- La o parte!
‎- Mătușă. ‎- Mătușă?
‎- Mătușă… ‎- Vino aici!
‎Caterina.
‎Te-ai purtat urât.
‎Femeile se ajută, ‎nu se luptă una cu cealaltă.
‎Nici dacă ți-ar cere-o un bărbat?
‎Mai ales dacă ți-o cere un bărbat.
‎Adică, dacă ți-o cere un bărbat…
‎Uită-te la tine! Am crescut o târfă.
‎Îmi pare rău, mamă.
‎Îmi pare rău, toată lumea!
‎Oricum, era un bărbat chipeș.
‎- Cine? ‎- Cine?
‎Detectivul.
‎Dacă-l atingi, ‎te jupoi de vie și fac farduri din tine.
‎Și eu o voi ajuta.
‎Susanna. Mă gândeam…
‎Copilul e al dlui Giannutri?
‎Vezi să nu! Ce ți-a venit?
‎Ce ți-a venit?
‎- Nu? ‎- Nu! Nu sunt așa de disperată.
‎O să fiu pedepsită multă vreme?
‎Da!
‎Ce facem acum?
‎Ce vrei să spui?
‎Am putea bea ceva, nu credeți?
‎Noi, casa… Ce facem acum că tata a plecat?
‎Eu cred că mă întorc la Paris. ‎N-am multe de făcut aici.
‎Eu nu știu. Să mă gândesc.
‎Și eu.
‎M-am gândit.
‎Vreau să-l revăd pe ofițer.
‎Am putea rămâne aici toate.
‎Știu că nu e casa mea ‎și că sunt doar menajera.
‎Dar ar fi frumos să fim împreună.
‎Eu ador să gătesc, voi să mâncațj…
‎Eu ador să beau.
‎La urma urmei, avem ‎moștenirea lui Marcello. Și…
‎Și casa asta.
‎Dacă spuneți așa, ‎aș putea decide să rămân.
‎Să-mi iau camera înapoi.
‎Da. Hai să umplem ‎dărăpănătura asta cu viață!
‎Avem moștenirea. Avem obligațiunile mele.
‎Și, în curând, vom avea…
‎un copil.
‎Ținem un toast?
‎Subtitrarea: Constantin Ursachi