Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
היי, מרכז בוסטון, יחידת ניהול תנועה, יש לנו בעיה כאן.
יש לנו מטוס חטוף שנמצא בדרך לניו יורק.
ב-11 בספטמבר 2001 אמריקה הותקפה.
זה אמיתי או תרגיל? -לא, זה לא תרגיל.
אלפי אמריקאים נהרגו, יותר ממספר הנופלים בפרל הרבור.
זו הייתה פעולת מלחמה.
הרגשתי בכל לבי שאכן חזינו בפני הרשע.
זו הייתה מתקפה מאורגנת היטב שנועדה לפגוע קשות בארצנו.
מידע שהתקבל זה עתה בחדר החדשות:
מטוס התנגש במרכז הסחר העולמי.
היו אלה 24 שעות מכוננות שעיצבו את פני הנשיאות,
את המדינה
ואת העולם.
מעולם לא חווינו משבר בעוצמה כזאת.
מובן שכולנו נפגענו.
היינו כולנו מבועתים.
כעבור 20 שנה
הבכירים שישבו בלב הממשל משחזרים את היום ההיסטורי.
ה-747 הזה לא נראה טוב.
כל מטוס הפך לטיל.
הם טסים לעבר הקפיטול! כולם להתרחק...
הם תוקפים את וושינגטון. אחד היעדים עלול בהחלט להיות הבית הלבן.
כל רגע ורגע ביום המדהים הזה מתועד...
קודש הקודשים של קודש הקודשים,
והטייס חושש שמא מישהו עלול לפעול מבפנים
ולהפיל את "אייר פורס 1".
וראיונות בלעדיים חדשים.
אנחנו צופים בטלוויזיה.
לא ניתן היה לעשות דבר
ממוקד הכוח של המעצמה הגדולה ביותר בעולם.
היינו צריכים לפנות את הנשיא. הוא היה עלול להיות מטרה נייחת.
זהו הסיפור של פיגועי 11 בספטמבר כפי שלא סופר מעולם.
האם פספסנו משהו? האם יכולנו לחבר את הנקודות טוב יותר?
שלושת אלפים בני אדם מתו במשמרת שלך.
בהגדרה, לא עשית מספיק.
אמריקה תחת התקפה.
ואני מביט בילד שקורא.
הרגש שהלך ונעשה לו קשה לשלוט בו היה כעס.
המטוס הראשון היה תאונה. השני היה התקפה.
והשלישי היה הכרזת מלחמה.
- 11 בספטמבר 2001 -
- 6:40 לונגבוט קי, פלורידה -
היי. רק עושים חימום.
קדימה, סטרץ', קדימה.
קדימה, סטרץ', בוא!
"קדימה, סטרץ', בוא."
זה הכינוי שהוא נתן לי.
אז הנחתי את כוס הקפה שלי וכנראה גם את המחשב הנייד ויצאתי...
- ריצ'רד קייל כתב, בלומברג, 2006-1997 -
והדבקתי אותו, והתחלנו לרוץ.
הוא רץ חמישה ק"מ ב-22.5 דקות?
זו הייתה ממש חוויה סוריאליסטית.
היה סוכן של השירות החשאי שרץ מאחורינו,
וסוכן נוסף על אופניים, עם תת-מקלע, שרכב לפנינו.
סטרץ' קייל, כך גילה בוש,
היה אצן למרחקים ארוכים בהתאחדות הלאומית של ספורט הקולג'ים,
ואז הוא אמר, "אני לא מאמין שהזמנתי אותו לרוץ איתי."
- אנדי קארד ראש סגל הבית הלבן, 2006-2001 -
בני משפחת בוש הם תחרותיים מאוד.
הם לא נותנים לנכדים שלהם לנצח אותם בדמקה.
והנה הוא, מזמין מישהו
שהוא חושב שינצח אותו בריצה במגרש הגולף,
זה מה שהעסיק אותו.
כמה רצתם בסך הכול?
בערך שבעה. -שבעה ק"מ?
הוא דרבן אותי להגיע לשיאים חדשים.
ידעתי שהוא יחזור ויעדכן אתכם, אז...
כן. הוא שמר על הקצב מהרגע שיצאנו.
תודה, סטרץ'. -אפשר לדבר על הורדת מסים?
לא כרגע.
אני זוכר שאמרתי לו,
"כשתחזור מהריצה נבצע את התדרוך עם הסי-איי-איי,
ואז ניסע לבית הספר אמה א' בוקר,
זה אמור להיות יום קל."
...מעלות ב-8:00. היום יום שלישי, 11 בספטמבר.
- 8:00 מנהטן תחתית, ניו יורק -
יום הפריימריז. הקלפיות נפתחות בניו יורק.
הוריקן ארין נשארת הרחק מהחוף, והיום יהיה שטוף שמש.
הג'יאנטס מפסידים במשחק הפתיחה שלהם ב"פוטבול של שני בערב" בדנוור. היאנקיז...
מה שזכור לי בעיקר מבוקר 11 בספטמבר...
- אן קומפטון כתבת, איי-בי-סי ניוז, 2014-1974 -
זה שמזג האוויר היה פשוט נפלא.
חם, בלי לחות, השמים היו בהירים.
מזג אוויר טוב כזה נותן לכולם פרץ אנרגיה.
מהימים האלה של סוף הקיץ.
הלחות של אוגוסט הסתיימה.
עדיין לא מרגישים את הסתיו.
אני אף פעם לא רגוע במזג אוויר כזה, אני תמיד נזכר ביום ההוא.
בוקר טוב. אמריקן 11 איתך. עובר 190 בדרך ל-230.
אמריקן 11, פנה 20 מעלות ימינה.
ב-11 בספטמבר הייתי במשרד שלי בבית הלבן בהתחלה...
- דיק צ'ייני סגן נשיא ארה"ב, 2009-2001 -
קיבלתי תדרוך מהסי-איי-איי.
היה דיווח על כך שאל-קאעידה מתכוננים לעשות משהו.
אני לא חושב שהמידע היה מספיק מדויק באותו שלב
כך שיכולת לומר, "זה מה שהם עומדים לעשות."
אמריקן 11, טפס. הישאר בגובה טיסה 350.
אמריקן 11. בוסטון.
כאן בוסטון. הפניתי את אמריקן 20 שמאלה ועמדתי להורות לו לטפס.
הוא לא עונה לי עכשיו.
אותו קיץ, אני חושב שאנשים תיארו אותו כקיץ הדיבורים. קיץ 2001.
- טוני זוטו יחידת השירות החשאי של סגן הנשיא -
הייתה לנו פגישת מפקחים שתוכננה לשעה 10:00 באותו בוקר,
ואחד הדברים שהייתי צריך לומר לצורך בטיחות הסוכנים הוא,
"אם אתם טסים עם משפחתכם,
אחת מידיעות המודיעין שקיבלנו היא שאירעו חטיפות.
אז פשוט תיזהרו ממה שהולך שם."
אבל...
האם זה אמריקן 11 שמנסה להתקשר?
יש בידינו מטוסים.
רק תישארו בשקט ויהיה בסדר. אנחנו חוזרים לנמל התעופה.
אמריקן 11, האם אתה מנסה להתקשר?
טיסה 11 של אמריקן איירליינס נחטפה זה עתה,
אך בפלורידה, הנשיא עושה את דרכו לבית ספר יסודי
לאחר שקיבל את תדרוך המודיעין היומי שלו.
לא היה שום דבר מיוחד בתדריך.
- ג'ורג' וו' בוש נשיא ארה"ב, 2009-2001 -
ודאי שלא היו הערכות על איומים.
לא היה שום דבר בתדרוך לגבי טרור.
אבל אל-קאעידה, בהפרש עצום, היה הנושא מספר אחת שנדון בפגישות האלה.
לא היה ברור איפה או מתי או איך.
- מייקל מורל, תדריכן הנשיא לענייני מודיעין הסי-איי-איי, 2002-2001 -
היו רק הרבה דיבורים על כך שמשהו גדול עומד לקרות.
חדשות רשת איי-פי. כאן ריטה פולי.
- 8:47 מנהטן תחתית, ניו יורק -
ככל הנראה מטוס התנגש במרכז הסחר העולמי בניו יורק.
נעבור כעת בשידור ישיר לניו יורק, לרובין וולנסקי.
רובין, מה תוכלי לספר לנו?
עשן מיתמר מאחד הבניינים,
מהקומות העליונות של מגדל 1.
אפשר לראות את העשן ממרחק של קילומטרים רבים.
נראה שהמטוס נכנס ממש לתוך הבניין.
הדלקנו את הטלוויזיות במשרדו של פרקליט המדינה.
הדיווחים היו מבולבלים. אנשים לא ידעו מה קרה.
- תיאודור אולסון פרקליט המדינה של ארה"ב, 2004-2001 -
כשהעלו השערה שמדובר במטוס,
הם חשבו שייתכן שזו הייתה תאונה.
אני מצטער, אתם צריכים ללכת. קדימה! אתם צריכים להתפנות. קדימה.
קדימה, רבותיי. קדימה. מהר, מהר, מהר.
אשתי, ברברה, עלתה לטיסה באותו בוקר.
היא דחתה את הנסיעה שלה מ-10 בספטמבר
כי יום ההולדת שלי היה ב-11 בספטמבר, והיא רצתה לחכות עוד יום אחד.
תחושת חרדה התחילה לחלחל בי.
מה עם המטוס שלה? איפה המטוס הזה?
בשעה ששיירת הנשיא מתקרבת לבית הספר בפלורידה,
החדשות המזעזעות מניו יורק מתחילות להגיע.
לא זכור לי שזאת הייתה נסיעה ארוכה מאוד לבית הספר.
אבל בדרך התקשרתי לחבר קרוב בניו יורק,
כדי לספר לו שיצאתי לרוץ עם הנשיא.
והקול שלו נשמע מוזר ברגע שהוא ענה לטלפון.
והוא אמר שמטוס פגע עכשיו במרכז הסחר העולמי.
הוא אמר, "וגיסי בדיוק עבר למשרד חדש בבניין הזה.
כולנו מנסים להשיג אותו."
ברכב העיתונאים,
סוכן השירות החשאי שנסע איתנו השאיר את מכשיר הקשר הדו-כיווני שלו פתוח.
ודרכו שמענו מישהו אומר
שקונדוליזה רייס ממתינה לדבר עם הנשיא בקו מאובטח
כשהוא יגיע לבית הספר.
לפתע, הייתה תחושה מוחשית של מתח באוויר.
- 8:54 בית הספר היסודי אמה א' בוקר -
- סרסוטה, פלורידה -
הנשיא סיים ללחוץ ידיים ונכנס לחדר ההמתנה.
בחדר ההמתנה הזה הותקנו טלפונים מאובטחים.
- ארי פליישר דובר הבית הלבן, 2003-2001 -
הוא מוגן על ידי השירות החשאי. הוא מותקן בכל מקום שהנשיא מגיע אליו.
וקונדי רייס, היועצת לביטחון לאומי, הייתה על הקו.
העוזר שלי נכנס ואמר, "מטוס פגע במרכז הסחר העולמי."
- קונדוליזה רייס היועצת לביטחון לאומי, 2005-2001 -
אמרתי, "איזו תאונה מוזרה." והתקשרתי לנשיא.
כן, חשבתי שזאת טעות טייס.
לא יכולתי לדמיין שום דבר אחר מלבד טייס עלוב שהלך לאיבוד.
במילים אחרות, פשוט תאונה.
נאמר לו שמטוס דו-מנועי קטן התנגש באחד מהמגדלים
של מרכז הסחר העולמי.
הייתי מודאג, אבל לא ראיתי בזה איום על הביטחון הלאומי.
ולא חשבתי שזה צריך להפריע לסדר היום של הנשיא.
הדבר הראשון שעולה בדעתו של סוכן השירות החשאי,
"האם הנשיא נמצא פה בסכנה?"
- דייב וילקינסון יחידת השירות החשאי של הנשיא -
"האם מישהו מגלה עניין בנשיא בדרך כלשהי, תהא אשר תהא?"
ההחלטה שהתקבלה הייתה שהנשיא אינו נמצא בסכנה כלשהי ברגע זה.
לכן החלטנו לאפשר לו להמשיך באירוע.
בוקר טוב. היי.
היי. -מה שלומך?
אני זוכרת שהוא נכנס.
אפילו כילדה בת שבע, את יודעת מי זה הנשיא, נכון?
אני זוכרת שאפילו הרגשתי, בגילי הצעיר...
- שנטל גררו תלמידת ביה"ס -
שהרגשתי קצת מסונוורת ומסוחררת,
כאילו אני הולכת ל"דיסניוורלד" או משהו כזה.
והנחתי את היד על הלב.
כי אם חושבים על דברים פטריוטיים בגיל כזה צעיר,
הרי נשבעים את שבועת האמונים בכל יום. ואני פשוט שמתי את היד על הלב.
תתכוננו. -"בין".
כן, "בין". תתכוננו. -"בן".
כן, "בן". תתכוננו.
אני נמצא כאן לרגלי מרכז הסחר העולמי.
ככל הנראה זה היה מטוס נוסעים.
נראה, לפי מה שאנחנו רואים,
שייתכן שהוא ממש נכנס מצד אחד ויצא מהשני.
יכול מאוד להיות.
- 9:00 מנהטן תחתית, ניו יורק -
הוא פגע בעוצמה כזאת שכל השכונה רעדה.
מצטרף אלינו עכשיו בטלפון עד ראייה
שנמצא בבניין האמפייר סטייט.
בוב ברדלי, מה אתה רואה?
ראיתי את המטוס הזה.
לא נראה שהוא איבד שליטה, כאילו יש איזו בעיה במטוס.
הוא לא סטה. הוא פשט נחת ישירות בבניין.
כאילו הוא רצה לטוס לתוך הבניין.
האחריות שלי היא לוודא
שכל אמצעי התקשורת הדרושים הותקנו עבור הנשיא.
- סרן דבורה לוור חדר המצב בבית הלבן, 2003-2001 -
ביקשתי מאנשי הצוות שלי לחפש טלוויזיה.
התקשרתי לחדר המצב בבית הלבן כדי לדבר עם הקצין התורן הבכיר שלי.
אז דיברתי איתו מהטלפון שבידי
וצפיתי, יחד עם כל המדינה,
ב-9:03, כשהמטוס השני
התנגש במגדל השני של מרכז הסחר העולמי.
אלוהים אדירים! אלוהים אדירים!
אלוהים אדירים. -אוי, לא.
אלוהים אדירים!
כשהמטוס השני פגע, ניתן היה לשמוע את נשיפת האוויר בחדר.
אלה היו שתי הבנות, כן?
האחת, מחיר הדמים המיידי.
והשנייה, העובדה שהייתה זו התקפה על אמריקה.
הדבר השני שעבר לי בראש באותו רגע היה...
"מה הסיכוי שמטוס יגיע ויתנגש בבית הספר
שבו היינו?"
תתכוננו. -"חיוך".
כן, "חיוך".
תגידו בקול. תתכוננו.
"חיוך".
מה המילה? -"חיוך".
כן, "חיוך". קראו את המילים האלה...
לפתע התחוור לי, כשעמדתי ליד הנשיא,
שהוא היחיד שאינו יודע שהמטוס השני פגע בבניין.
וזה נראה כמו נצח. זה בטח נמשך רק שתי דקות.
ואז ראש הסגל החליט להיכנס
ופשוט לעשות את זה וללחוש זאת באוזנו.
אנדי קארד ניגש אליי מאחור ואמר,
"מטוס שני פגע במגדל השני. אמריקה תחת התקפה."
ואני מסתכל על הילד שקורא.
בחנתי אותו בקפידה, ופיו היה משוך מעט מטה ומהודק.
לרגע קצר נשקף מעיניו מבט מבוהל.
ממש אפשר לראות...
- דן ברטלט סגן מנהל התקשורת בבית הלבן, 2002-2001 -
את הלך הרוח של נשיא ארצות הברית מתפתח בטלוויזיה.
כל מה שהוא תפס כמהותו כנשיא
משתנה ממש לנגד עיניך.
זה הכול קורה בזמן אמת.
"אבל," תתכוננו. -"אבל ה..."
אם אתה עומד בראש ארגון במהלך משבר,
חשוב מאוד לקבוע טון, ולא להיכנס לפניקה.
לא רציתי לזנק מהכיסא
ולהבהיל כיתה שלמה של ילדים.
אז חיכיתי.
הרגשנו שאנחנו צריכים לפנות את הנשיא ופשוט להוציא אותו משם.
- אדי מרינזל יחידת השירות החשאי של הנשיא, 2005-2001 -
הוא עלול להיות מטרה נייחת.
אם מישהו היה מסוגל לתכנן טיסה אל תוך מגדלי התאומים,
הוא בהחלט היה מסוגל להבין איפה הנשיא נמצא.
אנחנו חייבים להביא בחשבון שהמצב עלול להסלים,
אז אני אוסף את אנשיי בצד שמאל של הבמה,
ואנחנו מתכננים לפנות את הבניין.
"אך יום אחד הגיע גנב מכוניות..."
זה יהפוך להיות מאבק עם הנשיא, ידעתי,
משום שכמובן, הוא לא יסכים ללכת.
המשבר מלמד שחוץ מלשדר רוגע, צריך להגיד משהו.
אנשים בכל רחבי הארץ שרויים בחוסר אמון והלם ואימה.
תמיד יש ואקום, ולתוך הוואקום הזה נכנס,
במקרה הזה, מה שהפך להיות צונאמי רגשי.
שימו אותם מתחת לכיסאות, ותודה רבה לך שבאת היום.
אז קמתי ויצאתי בשקט, וחזרתי לחדר ההמתנה.
אדבר על כך מאוחר יותר.
הדבר הראשון שאמרתי היה, "תשיגו את ראש האף-בי-איי בטלפון.
תשיגו את סגן הנשיא,
תשיגו את חדר המצב של הבית הלבן."
ולדן ברטלט אמרתי, "תכתוב כמה הערות עבור הנשיא."
זה היה מבצע מזורז לארגן מידע רב ככל האפשר
כך שהנשיא יוכל להגיד מספיק
כדי להראות שהוא שולט במה שמתרחש.
ולאיש מאיתנו לא הייתה חוברת הנחיות.
זה לא שקורה משהו ואומרים, "אוקיי, זה מה שקורה עכשיו.
תפתח את זה ותמצא את חוברת ההנחיות להתמודדות עם המצב."
היא לא הייתה שם.
שאלתי את הנשיא, "עם מי תרצה לדבר קודם?"
ואמרתי, "אדוני, הנה סגן הנשיא."
השיחה הראשונה עסקה בעיקר בשאלה,
"האם נתאר את זה כמתקפת טרור?"
הוא ואני הסכמנו שזו מתקפת טרור גלויה.
וזה פחות או יותר הניח את היסודות לכל מה שנבע מכך.
לי ולדיק צ'ייני
היה די ברור שזו הייתה מתקפה מאורגנת היטב
שנועדה לפגוע קשות בארצנו.
הייתי במשרד.
- 9:16 משרד המשפטים, וושינגטון -
העוזר שלי נכנס ואמר, "ברברה בטלפון."
הוקל לי כששמעתי שהיא בחיים.
אבל היא אמרה לי מיד שהמטוס שלה נחטף,
ואז הקו נותק.
- טיסה 77 של אמריקן איירליינס -
כאן ג'ון תומס, מנהל תפעולי.
אני חושב שעלינו ליידע את כולם באופן מיידי.
טיסת אמריקן 77 עברה עכשיו ממערב לצ'רלסטון, וירג'יניה המערבית,
ונעלמה מחוץ לטווח המכ"ם שלנו.
אנחנו סבורים כעת שייתכן שהמטוס הזה נחטף.
לנוכח האירוע במרכז הסחר העולמי,
ייתכן שיש מטוס נוסף שטס אי שם ללא פיקוח.
הנשיא בוש הכיר את ברברה. היא הופיעה בטלוויזיה רק יומיים קודם...
- ברברה אולסון פרקליטה -
והגנה עליו.
הנשיא בוש צודק. ילדים חייבים ללמוד לקרוא, אחרת הם אבודים.
נושא החינוך הוא מרכיב מרכזי באג'נדה שלו. יש לו...
וכל הנהגת הממשל שלו ידעה מי זאת ברברה.
מבלי שידעו על החטיפה השלישית,
בפלורידה, הנשיא ועוזריו עדיין מלקטים מידע כאחוזי טירוף
על שתי התקיפות הראשונות.
כולם התלבשו על הטלפונים,
ניסו לברר מה קורה.
בדרך כלל, כשיש אירוע חדשותי מתפרץ שכזה,
לתקשורת יש גישה להרבה דברים שלממשלה אין,
כי לתקשורת יש מצלמות בכל מקום.
מה שערוצי הטלוויזיה משדרים כעת הוא מידע חשוב ביותר.
ואז היה שידור חוזר,
והנשיא הסתובב במהירות כדי לראות לאן דן מצביע,
כשהמטוס פגע במגדל.
ואפשר היה להרגיש את המתח כשכולם הפסיקו את שיחות הטלפון
כדי לראות פתאום, בפעם הראשונה עבורנו.
הייתה תדהמה מוחלטת.
עברנו מיום יפה ורגוע ביותר
ליום שבו עולמנו השתנה לבלי הכר.
בעוד הנשיא מנסה לעכל את אימת התקיפות בניו יורק,
המשבר מסלים בשמי אמריקה.
- 9:25 מרכז הפיקוד של פיקוח הטיסות, וירג'יניה -
באותו שלב נקטנו צעדים
להגבלת מספר המטוסים שיכולים להימצא באוויר.
קרקעתי את כל כלי הטיס במדינה.
היו לנו יותר מ-4,000 מטוסים באוויר.
- בן סליני, מנהל תפעול ארצי רשות התעופה הפדרלית, 2002-2001 -
ידעתי, או לפחות שיערתי, שלא מדובר במעשה של חוטף מטורף.
אלא שזאת פעולה מתואמת של קבוצת אנשים.
- טיסה 93 של יונייטד איירליינס -
בעוד פקחי הטיסה מתמודדים עם מצב חסר תקדים,
תא טייס רביעי נפרץ.
יונייטד 93. חפש אותו בשעה 1:00.
תשעה עשר ק"מ מזרחה, 370.
אין מגע. אנחנו מחפשים. יונייטד 93.
היי!
מיידיי...
מצאת את יונייטד 93?
עושה רושם שהוא ירד.
יונייטד 93, אשר 350.
אתם רואים את יונייטד 93 מדרום לשרדון?
אנחנו שומעים קולות מוזרים. מנסים לתפוס אותו.
תפסתם אותו? -לא.
ברקע החטיפה האחרונה של יונייטד 93,
והנשיא בוש מתכונן לפנות לאומה,
עדיין אינו יודע בוודאות מה טיבן של ההתקפות.
גבירותיי ורבותיי, זהו רגע קשה לאמריקה.
חווינו היום טרגדיה לאומית.
כאן מרכז הפיקוד של פיקוח הטיסות,
קצין ניהול הטיסות התורן באזור מערב.
אני מבקש שכל יחידות ניהול הטיסות יערכו רשימת מלאי
של כל המטוסים שנמצאים באוויר.
תוודאו שאף מטוס לא חסר.
הוריתי לצוות שלי לבקש מכל מרכזי הפיקוח בארץ
לזהות עבורנו כל מטוס שנראה להם חשוד.
אפילו חשבתי לסגור את מרחב הטיסה בשלב מסוים,
אבל היססתי, מחשש שייגרם תוהו ובוהו.
שני מטוסים התנגשו במרכז הסחר העולמי.
ברברה התקשרה שוב,
ונאלצתי לספר לה על שני המטוסים
שהוטסו אל תוך מרכז הסחר העולמי.
החלפנו כמה מילות חיבה
ואז הקו שוב התנתק.
וכעת, הצטרפו אליי לדקת דומייה.
נא לשבת. הישארו לשבת במקומותיכם.
יש פצצה במטוס.
מתקשר למרכז קליבלנד. אתה לא ברור.
חזור שנית, לאט.
ייתכן שיש פצצה ביונייטד 93.
האם תוכלי לתת מידע נוסף
על מדוע לדעתך עלולה להיות פצצה?
כי הוא צורח את זה בקשר.
בסדר.
עברתי מכיתה של ילדים שלומדים לקרוא
למחשבה שאמריקה נמצאת תחת התקפה בפרק זמן קצר מאוד.
אלוהים יברך את הקורבנות, את משפחותיהם ואת אמריקה. תודה רבה.
אנחנו חייבים לצאת מסרסוטה ולהביא את הנשיא למקום בטוח.
אנחנו נגיע למטוס מהר ככל האפשר,
מפני שהמקום הבטוח ביותר עבור הנשיא בשעה זו,
עד שנדע מה קורה, הוא להעלות אותו לאוויר.
יצאנו מיד, הגענו לשיירת המכוניות,
וקיבלנו החלטה: אנחנו ניסע במהירות גבוהה.
אנחנו נסגור את הצמתים במחסומים פיזיים
כדי לוודא שפיגועי התאבדות, או כל דבר אחר, לא יפריעו.
ההכרה נחתה עליי במלואה כשהייתי בלימוזינה שנסעה ל"אייר פורס 1".
מיד הוקפתי בשמירה רצינית.
נסענו מהר כמו טיל.
והסתכלתי שמאלה, והבנתי
שאנחנו מכותרים על ידי ארבע ניידות משטרה, שתיים מלפנים ושתיים מאחור.
- קרל רוב יועץ בכיר לנשיא, 2007-2001 -
הן חיפו עלינו מכל צד.
השירות החשאי אמר,
"חששנו שמכונית תופת תתנגש בשיירת הנשיא,
ורצינו לגרום לפצצה להתפוצץ במרחק של ארבעה-שישה מטרים
ולתת לנשיא סיכוי גדול יותר של הישרדות."
זה היה רגע של התפכחות.
על רקע החששות הגוברים לביטחונו של הנשיא,
גם סגן הנשיא זוכה לשמירה צמודה יותר עכשיו.
- 9:36 הבית הלבן, וושינגטון -
הדלת נפתחה בחוזקה,
ואחד מסוכני השירות החשאי שלי, ג'ימי סקוט, נכנס לחדר במהירות.
הוא שם יד אחת, את ידו הימנית, על החגורה שלי מאחור,
ואת היד השנייה על כתפי,
ופשוט הרים אותי והזיז אותי לעבר הדלת.
הסוכן אמר לי שמטוס עומד להתנגש.
לא היה ברור באיזה מרחק הוא היה...
- לואיס "סקוטר" ליבי ראש הסגל של סגן הנשיא, 2005-2001 -
אבל במהירות של 800 קמ"ש, לא לוקח הרבה זמן
למשהו להגיע עד סף דלתך.
מזהה "האנטרס". במה אפשר לעזור?
לפי דיווח אחרון, המטוס בטיסת ראייה, כ-9.5 ק"מ מדרום-מזרח לבית הלבן.
כ-9.5 ק"מ מדרום-מזרח לבית הלבן?
כן. 9.5 דרום-מזרח.
ג'ימי לקח אותי למסדרון,
במורד המדרגות של האגף המערבי.
הסוכן קיבל הוראה להוריד אותנו למטה,
למרכז המבצעים הנשיאותי לשעת חירום.
הכרתי את ג'ימי וידעתי שהאנשים האלה מיומנים.
ואם הוא פועל בצורה כזאת, מוטב שאעשה כדבריו.
ממילא לא הייתה לי ברירה.
המטוס מתרחק.
מתרחק מהבית הלבן?
כן. -סוטה ומתרחק.
אין לך סוג מטוס, אתה לא יודע מי זה?
כלום. אין לי מושג. שום כלום.
היה הרבה בלבול בקשר למה שקרה,
הרבה בלבול בקשר למיקום המטוסים.
חלק מהבעיה, באותו שלב,
היה לברר מהו היקף התקיפה.
עם מטוס לא מזוהה שטס כעת מעל הקפיטול,
פקחי הטיסות מגייסים מטוס מטען, קוד זיהוי "גופר 06",
כדי לנסות לזהות אותו.
גופר 06, המטוס בשעה 11:00
ושמונה ק"מ צפונה, נע במהירות.
סוג וגובה לא ידועים.
גופר 06. המטוס נמצא בשדה הראייה שלנו, שעה 12:00.
ידוע מה סוגו? אפשר לראות?
נראה כמו 757.
המחשבה הראשונה שעולה היא
שהם תוקפים בוושינגטון, לא רק בניו יורק.
המטוס הזה נמצא עדיין בירידה,
ונראה שהוא פונה לכיוון צפון-מזרח.
אין לך זמן להגיד, "אוי ואבוי, מה קורה לנו?"
כל מטוס הפך לטיל.
- 9:37 הפנטגון, וושינגטון -
וושינגטון, כאן גופר 06. -גופר 06, דבר.
נראה שהמטוס הזה התרסק לתוך הפנטגון.
ראית מה קרה שם? -כן. הוא נכנס לתוך הפנטגון.
נראה שהוא נכנס לתוך הפנטגון.
מטוס פגע בבניין.
נכנסתי לחדר המצב
כדי לנסות להשיג את ראשי המועצה לביטחון לאומי...
להמשיך להתרחק. -להתרחק. להמשיך להתרחק.
קולין פאוול היה בפרו בפגישה של ארגון מדינות אמריקה.
אמרו לי שג'ורג' טנט, ראש הסי-איי-איי, כבר ירד לבונקר.
ואמרו לי, "אנחנו לא תופסים את המזכיר רמספלד.
הטלפון שלו מצלצל ומצלצל ומצלצל."
והסתכלנו בטלוויזיה, וראינו שמטוס פגע בפנטגון.
ואז התקשרתי לנשיא. הוא אמר, "אני חוזר."
ועשיתי משהו שמעולם לא עשיתי לפני כן ולא אעשה שוב.
הרמתי את קולי על נשיא ארצות הברית.
אמרתי, "הישאר במקומך. אנחנו מותקפים."
אוקיי, כל היחידות להגיע לפנטגון,
יש לנקוט זהירות.
ייתכן שזה פיגוע טרור.
באותו רגע הבנתי שאנחנו במלחמה.
המטוס הראשון היה תאונה. השני היה התקפה
והשלישי היה הכרזת מלחמה.
אלוהים אדירים.
אנחנו רואים תמונה חיה מוושינגטון,
וניתן לראות עשן עולה מהפנטגון.
אני יושב במשרד ממשלתי, במרחק שלושה ק"מ מהפנטגון.
ידעתי מה עומד לקרות, ואז ראיתי את זה.
ואז ידעתי שפחדיי הגדולים ביותר התגשמו.
שזה היה כנראה המטוס של "אמריקן איירליינס" שברברה טסה בו.
אנחנו לא יודעים אם זו תוצאה של פצצה
או אם זה מטוס נוסף
שפגע בסמל כוחה של ארצות הברית.
זאת הייתה תחושת חוסר אונים,
שהדבר הבלתי נתפס הזה קרה למדינה הזאת.
זאת הייתה תחושת אימה מחרידה.
כשנודע לי שאמריקן 77 פגע בפנטגון,
סגרתי הכול.
ההוראה הייתה להנחית את כל המטוסים בנמל התעופה הקרוב ביותר,
לא משנה מה היעד הסופי שלהם.
היכונו. היכונו, כולם. כאן מרכז הפיקוד.
מרכז הפיקוד מבקש, בהקדם האפשרי,
הם רוצים שכל המטוסים יהיו על הקרקע.
כל המטוסים, לא משנה מה יעדם, לנחות בהקדם האפשרי.
זה היה הצעד האחרון שיכולתי לנקוט כדי להשתלט על המרחב האווירי.
חשבתי, "אם נפנה את כולם מהאוויר,
נוכל להתמודד עם המעטים שיישארו."
לא תיארתי לעצמי שכל כך הרבה יישארו, שזאת עלולה להיות בעיה.
עושה רושם כעת
שייתכן שהמדינה נמצאת תחת התקפה,
ממקור לא ידוע.
הייתי אומר, ללא ספק.
אנחנו רואים עכשיו תמונות.
רואים את וושינגטון, רואים את בניין אייזנהאואר,
שעובר כעת פינוי, עם הבית הלבן...
אנחנו רואים עמודי עשן מיתמרים מעבר לנהר באזור הפנטגון.
אני זוכרת שזה פשוט נראה כאוטי, כשצפיתי בזה בבית.
- קארן יוז יועצת לנשיא, 2002-2001 -
ידעתי שאני צריכה להגיע למשרד, אבל לא ידעתי איך להגיע לשם.
הם סגרו את מרכז וושינגטון.
דיברתי בטלפון עם ראש הסגל שלי, שניהלה את המשרד שלי בבית הלבן,
והיא אמרה, "קארן, אני צריכה ללכת, אומרים לנו לברוח."
ואמרתי, "אז לכי!"
ההנחה הייתה
שאחד מהיעדים עלול בהחלט להיות הבית הלבן.
והשירות החשאי הורה לכולם להתפנות.
כולם להתרחק. -כל מי שלא נחוץ, קדימה! להתפנות!
זה הדבר האמיתי. קדימה.
העוצמה והחוזק של הקולות המשיכו להתגבר.
- ג'ניפר מילרווייס עוזרת לדובר הבית הלבן, 2002-2001 -
הקריאות שקראו לנו לזוז, לצאת, לצאת.
להתפזר, להתפזר. נא ללכת הביתה.
אני זוכרת שיצרתי קשר עין עם אישה
שהשתייכה לשירות החשאי, ואני זוכרת שהיא צרחה עליי,
"תחלצי את נעלי העקב ורוצי."
ה-747 הזה לא נראה טוב.
בשעה 12:00 למעלה. הוא מסתובב חזק. לעזאזל.
רק רגע. -הם תוקפים את הקפיטול!
כולם להתרחק מהקפיטול.
רחובות וושינגטון, מכוניות עצרו באמצע הכביש...
- מרי מטאלין יועצת לסגן הנשיא, 2002-2001 -
עדיין פועלות, דלתות פתוחות.
אנשים רצו לכל עבר. היה עשן.
זה היה "מקס הזועם".
כולם, להתרחק מהמקום.
האם שמעתם? יש להתרחק מהמקום.
בעוד שמי אמריקה נסגרים לראשונה בתולדות ארצות הברית,
והפחד אוחז בקפיטול,
איום נוסף מעורר דאגה לביטחון הנשיא.
כשהגענו לנמל התעופה,
התחלנו לקבל מידע מודיעיני שאמר ש"אייר פורס 1" עלול לשמש יעד.
עלול להיות מישהו בקצה המסלול שעלול להיות איום.
מישהו עם טיל "סטינגר"
או אפילו עם איזה רובה חזק.
היה לחץ עצום
להעלות את כולם למטוס במהירות האפשרית.
הם צועקים עלינו, "קדימה, קדימה, קדימה," כדי שנעלה מהר יותר.
אני זוכר שממש פחדתי כשרצתי במעלה המדרגות,
ואני זוכר מחשבה מקוטעת,
שמעולם לא פחדתי כשהייתי לצדו של נשיא.
אני זוכר שמישהו מצוות המטוס בירך אותי בכניסה,
והוא רעד קשות.
קולונל טילמן אמר לי,
"אני יכול להסתובב ולטוס בכיוון השני,
אבל זו תהיה ההמראה התלולה ביותר של מטוס 747 שראית מימיך,
ועליך לוודא שהנשיא יושב."
אמרתי, "אני אדאג לזה. רק תעשה את זה."
ההחלטה שהתקבלה הייתה להסתובב
בתגובה לאיום שבסוף המסלול
וכדי למצות את ביצועי המטוס.
- קולונל מארק טילמן מפקד "אייר פורס 1", 2009-2001 -
אז הפעלנו את מלוא העוצמה. המטוס היה קל ביותר, מספר נוסעים מינימלי.
המטרה הייתה לעלות לאוויר, להסתלק במהירות.
המושב שלי היה במרחק של כ-18 מטר, ואני עומדת שם,
ואני היחידה שלא יושבת עם חגורת בטיחות.
אז אני עומדת שם עם הנשיא,
והמנועים פשוט צווחו, ואנחנו חצינו את המסלול כמו טיל.
ואני אומרת לעצמי, "זה לא ייאמן. המטוס לא ממריא ככה."
ושמתי את רגלי נגד שולחן הנשיא ואת גבי נגד דופן המטוס
ופשוט דחקתי את עצמי לשם.
הנשיא רכן לפנים על זרועו.
ואנחנו המראנו בזווית שאני לא רוצה לחוות שוב לעולם.
הרגשתי שאני נטולת משקל חלקית.
הייתי משותקת מפחד.
זו הייתה חוויה רגשית עזה מאוד לכולם.
ניסיתי לשמור על קור רוח ורוגע ולהיות נוכח.
אבל חלק מהאנשים התנשפו או...
"אבל מה נעשה?"
והפחד שלהם היה מידבק,
ולא רציתי שזה ישפיע לרעה על תהליך קבלת ההחלטות
שהנשיא היה צריך לעבור.
אז היו כמה אנשים שהרחקנו.
אני רק ניסיתי לאסוף מידע,
כדי שאוכל להתחיל לקבל החלטות רציונליות.
הנשיא אמר לי, "אני רוצה שתתקשר לג'ורג' טנט,"
ראש הסי-איי-איי, הבוס שלי,
"ואני רוצה שתגיד לג'ורג' שאני רוצה להיות הראשון שיודע
אם הוא שומע משהו לגבי זהות המבצעים."
הנשיא משתוקק לקבל מידע על ההתקפות,
אך מיד נאלץ להתמודד עם אתגר חדש.
היו לנו בעיות של ממש במטוס הנשיא באותו יום
עם ציוד התקשורת.
הטלפון שהיה אמור לקשר בין הנשיא לסגן הנשיא
ולאנשים אחרים בבונקר שמתחת לבית הלבן כל הזמן התנתק.
אני זוכר שהנשיא חיכה על קו הטלפון בתסכול נוראי.
כך שלא הייתה לנו תקשורת מלאה.
- שידור ישיר מבזק פוקס ניוז -
קליטת טלוויזיה. במטוס הנשיא לא הייתה טלוויזיה בלוויין.
כך שיכולנו לקלוט את הסיקור הטלוויזיוני
כשטסנו מעל ערים שבהן האנטנות שעל הקרקע
שידרו אות חזק דיו
כך שיכולנו לקלוט אותו בגובה 12,000 מטר באוויר.
בעודנו חולפים בין אזורים שונים של טלוויזיה מקומית
וקולטים את השידורים, הם היו מהבהבים ו...
מה שהיה מוזר זה שזה היה... זאת לא הייתה תמונה יציבה.
הטלוויזיה שידרה את התמונות, וכולנו היינו מרותקים אליהן
כי קיבלנו מידע חדש וטרי.
ואז, כשהמשכנו לטוס והאות היה נחלש,
מסך הטלוויזיה היה מאפיר.
מדהים לחשוב שאחד המקומות הגרועים ביותר להיות בו כדי להשיג מידע
היה המקום שבו המידע היה צריך להתארגן, בהגדרה,
לזרום בצורה הטובה ביותר לנשיא ארצות הברית.
כעת, במקרה,
רק 73 דקות לאחר תחילת ההתקפות,
אות הטלוויזיה במטוס הנשיא מתייצב
מספיק זמן כדי לאפשר היווצרות תמונה.
- 9:59 מנהטן תחתית, ניו יורק -
טייק 2. טייק 2, בעוד שתיים, אחת.
זה הכי קרוב שיכולנו להגיע לבסיס של מרכז הסחר העולמי.
ניתן לראות את הכבאים שהתאספו כאן, את השוטרים, את סוכני האף-בי-איי.
וניתן לראות את שני המגדלים...
פיצוץ אדיר ממטיר עלינו שברי אבנים. כדאי שנסתלק מפה!
אוי, לא!
אלוהים אדירים! -אוי, לא!
אוי, אלוהים!
לעזאזל. אוי ואבוי.
אוי ואבוי!
לעזא... -רוצו! קדימה!
תיזהר, מאחוריך.
לעזאזל.
התמונות האלה נצרבו במוחי.
לא היה שום רעש ב"אייר פורס 1" פרט למטוס שטס.
הייתי מבועת.
וזה היה מבחיל.
הישאר במקומך. -הישאר במקומך, בחור.
הישאר במקומך.
כולנו היינו משותקים.
כל מה שיכולת לעשות זה לצפות באימה, ואיש לא אמר דבר.
רק המחשבה על כל מקרי המוות
שהיו עשויים להתרחש באותו רגע אחד.
מה שראיתי היה אדם שהתאמץ בכל כוחו
להישאר בשליטה על כל הרגשות השונים.
הרגש האחד שאני חושב שהיה לו קשה יותר ויותר לשלוט בו
היה הכעס.
ההתבשלות של...
"נראה לכם שתצליחו לצאת מזה בשלום?"
ידעתי שאם אנחנו תחת התקפה,
תפקידי כנשיא הוא להגן על המדינה.
ועדיין לא ידעתי מי הם.
אחד הדברים ברשימת המשימות שלי היה לכסח אותם.
רציתי לחזור הביתה לוושינגטון.
אני המפקד העליון,
ורציתי להיות במרכז האקשן.
אמרתי, "אנחנו לא יכולים לעשות את זה.
עד שלא נאבטח את הבית הלבן ואת וושינגטון,
נצטרך ללכת למקום אחר."
בשום אופן לא ניקח אותו למקום לא מאובטח.
הצעתי שנטוס מערבה, לא מזרחה.
פתאום אני מרגיש שהמטוס מסתובב ומתרחק מכיוון צפון-מזרח.
וקראתי לאנדי ואמרתי, "אנדי, בוא ניסע לוושינגטון."
הוא אמר, "מומלץ מאוד שלא."
אמרתי לנשיא שאנחנו נטוס לבסיס חיל האוויר ברקסדייל,
נשיג עוד קצת מידע על מה שקורה.
נוכל להקליט הודעה לעם האמריקאי.
הם כבר ממילא מבצעים את התרגולת
שקוראת להם לשמור על ערנות מרבית.
אבל הנשיא התעקש על כך שהוא רוצה לחזור לוושינגטון.
הוא אמר לי,
"אני נשיא ארצות הברית. אנחנו חוזרים לוושינגטון."
ואני אמרתי, "לא כדאי שתקבל את ההחלטה הזאת עכשיו.
אני לא חושב שכדאי שתקבל את ההחלטה הזאת עכשיו.
אני חושב שאנחנו צריכים לדעת יותר."
והוא אמר, "אני מקבל את ההחלטה עכשיו!"
שוחחתי עם הנשיא,
והמלצתי הייתה שהוא לא יחזור עדיין,
וושינגטון נמצאת תחת התקפה, כמו גם ניו יורק,
וחשוב ששנינו, הנשיא וסגן הנשיא,
נישאר בנפרד.
אנדי קארד במטוס ואני בטלפון
פחות או יותר שכנענו אותו.
"עוד לא, עוד לא."
כי פשוט לא ידענו.
לא היה כל ספק, מבחינתי, ומבחינתם,
שאני המפקד העליון.
לכן היה חיוני שיהיה איתי צוות של אנשים שמבינים
את שרשרת הפיקוד ואת תפקיד הנשיא.
אבל מובן מאליו,
המשכיות הממשלה הפכה למרכיב מהותי עבור כוחות הביטחון.
שמחנו מאוד שהנשיא הסכים
לא לכפות עלינו לחזור לוושינגטון,
ושהעצירה בברקסדייל תאפשר לנו להתארגן מחדש,
ונוכל לחשוב יחד על תוכנית ולהחליט מה לעשות.
אנחנו רואים את המטוס מתחתינו.
מספר 56865, מרכז קליבלנד, קיבלתי.
יש לי שאלה אליך. יש לנו בואינג 757.
אתה יכול לראות אותו שם ולומר לי מה גובהו, אם אפשר?
הוא טס לכיוון דרום-מזרח.
אנחנו רואים אותו.
הוא מאחורינו ורק כ-300 מטר מעלינו.
- טיסה 93 של יונייטד איירליינס -
כעת נותר באוויר רק מטוס חטוף ומזוהה אחד.
פקחי הטיסה מאתרים אותו באמצעות שיחה עם מטוס אחר.
אוקיי, הוא יורד. הוא מתקרב לגובה שלנו.
אנחנו רואים אותו, כן.
מספר 56865, אני ממליץ לך להתרחק מהמטוס הזה.
פנה צפונה בכל המהירות.
אך לא רק פקחי הטיסה מתמודדים עם מידע מוגבל.
גם אלה שיושבים בתוך הבונקר.
זה היה "ערפל קרב".
היו מספרי טיסות ספציפיים שצוינו...
- ג'ושוע בולטן סגן ראש סגל הבית הלבן, 2004-2001 -
של טיסות שעוררו דאגה.
קיבלנו דו"חות על מספר המטוסים שעדיין היו באוויר,
על מספר המטוסים שלא היה עליהם מידע.
מטוס טס לשם ומטוס טס לכאן.
היו לי דיווחים על מכונית תופת שהתפוצצה במחלקת המדינה.
הרבה מידע הסתובב,
והרבה ממנו לא היה תקף.
אוקיי, מה הוא עושה עכשיו?
נראה שהוא עשוי לפנות מעט צפונה, זה תואם את מה שראית?
זה תואם. נראה שהוא מטלטל את כנפיו עכשיו.
החרדה המרכזית בבונקר
הייתה לגבי מספר המטוסים שנמצאים בחוץ שהפכו לפוטנציאל טרור
ושעשו את דרכם לעבר יעדים אחרים ברחבי ארצות הברית,
וכיצד להתמודד איתם.
כי לא היה לנו שום מושג.
הוא מיטלטל הלוך ושוב.
תודה, אדוני.
זה לא כתוב בשום חוברת הוראות,
מה לעשות במצב כזה.
למעשה, פעלנו מתוך אינסטינקט באותו שלב.
- נורמן מינטה מזכיר התחבורה, 2006-2001 -
ישבתי מול סגן הנשיא
כשהמזכיר הצבאי נכנס
ודיווח שטיסה נוספת הייתה בדרכה דרומה לכיוון וושינגטון.
ההשערה הייתה שזה מטוס חטוף.
אני חושב שהתברר שזו טיסת יונייטד 93.
הוא ביקש את רשותו של סגן הנשיא לערב מטוס צבאי.
באותו רגע סגן הנשיא השתמש במונח צבאי מאוד.
- לוטננט קומנדר דאג קוקרן מזכיר צבאי של סגן הנשיא, 2003-2001 -
"השתלט על המטרה."
כל הנוכחים בחדר ידעו למה כוונתו.
"תפיל את המטוס הזה."
השתררה דממה בזמן שאנשים עיכלו
את הפקודה שניתנה הרגע.
הרמתי טלפון ודיברתי עם הנשיא.
קיבלתי את אישורו לכך שזה מה שאנחנו רוצים לעשות.
לא ידענו כמה עוד מטוסים יש באוויר,
כמה מטוסים נחטפו.
קיבלתי את ההחלטה.
האם הייתי מרוצה מזה? לא.
אבל האם חשתי בנוח לקבל את ההחלטה? כן.
יונייטד 93. האם יש לך מידע על כך?
כן, הוא ירד.
הוא ירד? -כן.
מתי הוא נחת? כי יש לנו אישור...
הוא לא נחת.
אה, הוא ירד-ירד?
כן, איפשהו מצפון-מערב לקמפ דיוויד.
אחד מאנשי הסגל הצבאי נכנס ואמר,
"המטרה הושמדה."
וסגן הנשיא אמר, "המטוס הופל?"
והוא אמר, "המטרה הושמדה."
סגן הנשיא הסתכל עליי ואמר, "אנחנו השמדנו את המטרה?"
ואני אמרתי, "אני לא יודע."
היו לנו כל הסיבות להאמין שהפלנו את המטוס הזה.
בשעה שהנוכחים בבונקר מנסים לקבוע
אם יונייטד 93 הופל בעקבות פעולותיהם שלהם,
לפתע מוסבת תשומת לבם חזרה לניו יורק.
לפני שעה היו אנשים בתחנות הדלק
שהסתובבו לראות את העשן העולה מהעיר.
- 10:28 מנהטן תחתית, ניו יורק -
אנשים יצאו ממעדניות ומחנויות כדי להסתכל.
עכשיו אנשים מתאספים בקבוצות גדולות.
באחת מפינות הרחוב ראיתי חבורת אנשים שממש החזיקו ידיים והתפללו.
אני עומד על גשר מנהטן, שנסגר לתנועה,
הוא כן פתוח לתנועת הולכי רגל.
חלק מהאנשים חוצים אותו, אבל אין להם שום דרך ל...
כשאני משקיף, משהו... נראה כאילו הבניין עומד...
האם הבניין קורס?
האם הבניין השני של מרכז הסחר העולמי קורס?
כן, זה המגדל השני. זה המגדל...
הוא אפילו לא התפוצץ. הוא פשוט הותך.
המוח שלי לא הצליח לעבד את מה שראיתי.
זו הייתה התקפה עוצמתית על ארצות הברית.
והיה ברור למדי שיהיה כאן אובדן חיים כבד.
זה היה רגע מתסכל.
אנחנו צופים בזה בטלוויזיה, ולא ניתן היה לעשות דבר
ממוקד הכוח של המעצמה הגדולה ביותר עלי אדמות.
אבל מאותו חדר היה עלינו לנסות להבין
מה יש בידינו לעשות כדי למנוע הסלמה של האירוע הזה.
ברגעים אלה של טרגדיה לאומית,
מ"אייר פורס 1" ועד לבונקר,
הממשלה נאבקת להשיב את השליטה לידיה.
אמצעי התקשורת בבונקר היו לקויים.
אם היה לנו מסך...
לא יכולנו לדעת מה מתרחש בחוץ
כי אם הייתה לנו תמונה, לא היה קול.
אם היה קול, לא הייתה תמונה.
וזה היה מבעית.
המדינה לא ידעה מה קורה, וגם אנחנו לא ידענו.
זה היה מפחיד מאוד.
הממשלה לא הייתה מוכנה לרגע הזה.
הבונקר עצמו היה מיושן.
הריהוט והטכנולוגיה היו כנראה בני 20 לפחות.
אני זוכר שמפקד מתקן הבונקר קרא לי הצדה
כשהחמצן בבונקר התחיל לרדת לרמה נמוכה ומסוכנת
כי היו שם יותר מדי אנשים.
כולם התחילו "לנקר". ואני חושבת, "משהו לא בסדר כאן."
ניצלנו את כל החמצן
ונשמנו את הפחמן הדו-חמצני שפלטנו.
אנחנו הרעלנו את עצמנו.
בסופו של דבר הורינו להרבה אנשים לצאת וללכת למקום אחר.
אנחנו לא צריכים אתכם כאן.
בשעה שהממשל מתמודד עם מגבלות הבונקר,
מתקבל מידע על איום מיידי למטוס הנשיא
ומועבר מיד לנשיא.
- אייר פורס 1 -
הייתה שיחה שבה נאמר, "המלאך הוא הבא בתור."
ו"מלאך" היה שם הקוד של "אייר פורס 1".
צמרמורת עוברת בכולם.
מי יודע את שם הקוד של מטוס הנשיא?
לכן כשהטייס של מטוס הנשיא, קולונל טילמן, שמע על כך,
הוא הציב בבסיס המדרגות שהובילו אל תא הטייס
קצין ביטחון מחיל האוויר
שהונחה לא לתת לאיש לעלות למעלה.
שערו בנפשכם.
קודש הקודשים של קודש הקודשים,
והטייס חושש שמא מישהו מסביבת הנשיא
עלול לפעול מבפנים ולהפיל את "אייר פורס 1".
אנחנו מנסים לחשוב איך בדיוק עלולים לתקוף אותנו.
בשלב זה היה עלינו להניח את התרחיש הגרוע ביותר.
שבדרך כלשהי, אנחנו נותקף באוויר. לכן היה עלינו להתכונן לכך.
ברגע שגילינו שהנשיא הוא יעד,
לא לקחנו סיכון.
סילקנו את כל כלי הנשק, למיטב ידיעתנו.
כלומר, עשינו כל מה שביכולתנו.
אבל אין לדעת.
הנשיא נמצא בקדמת המטוס.
יש לך אנשי סגל ושירות חשאי במרכז המטוס,
והתקשורת וכל האורחים נמצאים בירכתי המטוס.
אז העברנו את הסוכנים לקדמת המטוס,
בצמוד לתא הנשיא,
שיוודאו שאיש לא יוכל לגשת לקדמת המטוס.
אפילו חברי סגל הבית הלבן הבכירים ביותר לא הורשו לגשת לשם,
אלא אם כן הנשיא קרא להם.
בעוד האבטחה מתהדקת במטוס עצמו,
עדיין קיים פחד אמיתי מפני התקפה חיצונית.
"אייר פורס 1" טס במסלול רנדומלי, אגב.
טוב.
לא ידוע לנו לאן הם החליטו לטוס,
אבל עדיין אין להם ליווי של מטוס קרב.
עדיין אין להם? -נכון.
לכל הרוחות.
ברגעים האלה
אנחנו מסומנים כמטרה.
ואנחנו בהחלט לא יודעים את היקף ההתקפה הזאת במלואה.
אנחנו לא יודעים אם אנחנו בתחילתה, באמצעה או לקראת סופה.
רוב האנשים יגידו שאחד המקומות הכי בטוחים
הוא לצדו של נשיא ארצות הברית.
זאת הייתה הפעם הראשונה שהאמונה הזאת הוטלה בספק.
כאילו, אולי זה לא המקום הכי טוב להיות בו.
ואז, פתאום, אנחנו מקבלים קריאה בקשר.
זו הייתה טיסה של שני מטוסי אף-16. "אנחנו מחפים עליכם."
וזאת הייתה ההרגשה הנפלאה ביותר בעולם כי הם משלנו,
והם באים וטסים לצד המטוס.
כרעתי ברך,
ידי על אדן החלון, והשקפתי החוצה.
אני בטוח שאנשים חושבים ש"אייר פורס 1" מלווה במטוסי קרב כל הזמן,
אבל רק לעתים רחוקות בתוך ארצות הברית.
ו...
- גורדון ג'ונדרו עוזר לדובר הבית הלבן, 2003-2001 -
זאת הייתה ממש מכה קשה.
זה פשוט לא היה...
זה פשוט לא היה משהו שהעליתי בדעתי.
למה "אייר פורס 1" צריך ליווי של מטוסי קרב?
מתברר שזו הייתה שרשרת טעויות נוראית.
המתקשר לא אמר את המילה "מלאך". הוא אמר, "'אייר פורס 1' הוא הבא בתור."
אחד מקציני המודיעין עשה מה שהפך עבורם לנוהל שגור.
הוא השתמש במילה "מלאך"
והעביר את ההודעה לבונקר שמתחת לבית הלבן,
שם נמצא סגן הנשיא,
שהעביר אותה הלאה לנשיא ואמר, "המלאך הוא הבא בתור."
כמות המידע השגוי
כשאתה בעיצומו של משבר, יכולות הסינון מושבתות,
אנשים נותנים למידע לעבור, ליתר ביטחון, מדהימה.
קיבלנו דיווח עכשיו שמטוס גדול התרסק הבוקר
במערב פנסילבניה, בואינג 767.
לא ידוע אם יש קשר
למה שאירע בניו יורק ובוושינגטון.
הציבור למד שמטוס רביעי התרסק, יונייטד 93,
והממשל עדיין מנסה לברר
אם הוא הופל בעקבות פעולותיו.
אני זוכרת שסגן הנשיא דיבר בטלפון עם הפנטגון ואמר,
"אתם ודאי יודעים אם תקפתם מטוס אזרחי."
והם חזרו ואמרו, "אנחנו לא יכולים לאשר. אנחנו לא יכולים לאשר."
הפנטגון כנראה ניתח את השאלה הזאת מכל כיוון
כדי לוודא שנקבל את התשובה הנכונה.
לבסוף נאמר לנו, "לא, אנחנו לא הפלנו אותו."
למעשה, מטוס יונייטד 93 התרסק
הרבה לפני שניתנה פקודה כלשהי להפיל אותו.
היו אלה הנוסעים, ולא הממשלה, שהתעמתו עם החוטפים.
בדיעבד התברר שנוסעי המטוס
פעלו במהירות וביעילות רבות יותר מכפי שיכולנו אנחנו לפעול.
אנשים הסתערו על תא הטייס והקריבו את חייהם
כדי להציל את חייהם של אנשים רבים.
ואני עדיין משתאה לנוכח עוז הרוח הזה.
בכל פעם שאני חושב על זה עיניי דומעות
בגלל הקורבן שהם הקריבו באותו יום בשנקסוויל.
ג'ים קלסטרום,
נציג רשמי לשעבר של האף-בי-איי במשרד הניו יורקי, נמצא איתנו בשידור.
ג'ים, מה דעתך?
המחשבה הראשונה שלי היא על מספר ההרוגים העצום.
מחיר הדמים הוא בלתי נתפס.
זהו יום שבעוד 50 שנה
הילדים שלנו ילמדו עליו,
היום שבו יצאנו למלחמה בטרור על אדמת אמריקה.
שמתי לב, אגב, בדיוק כשדיברת על כך,
לדבר חשוב נוסף כרגע.
ושוב, אין לי כוונה להציג זאת באור מלודרמטי.
איפה נשיא ארצות הברית?
נשיא ארצות הברית הוביל... אני יודע שלא ידוע איפה הוא.
אבל בקרוב המדינה תצטרך לדעת איפה הוא.
העיר הגדולה ביותר באמריקה נחרבה,
המטה הצבאי שלה עולה באש
והנשיא שלה נמצא הרחק מהבית.
- וושינגטון בסיס חיל האוויר ברקסדייל -
- 11:45 בסיס חיל האוויר ברקסדייל, לואיזיאנה -
במקום לטוס לוושינגטון, טסנו לשריבפורט, לואיזיאנה.
למען האמת, היה גם מעט הומור במהלך היום הזה,
ואחד הרגעים האלה היה כשנחתנו,
חשבתי שאנחנו יוצאים מאתר הצילומים של "דוקטור סטריינג'לאב".
הם היו באמצע תרגיל מפציצים.
אז היו שם מפציצים חמושים.
והכניסו אותנו לכלי רכב כלשהו.
לא הייתה לימוזינה משוריינת עבור הנשיא.
מיניוואן דודג' כחולה עצרה כדי לקחת את מנהיג העולם החופשי למקום מבטחים.
אני לא חושבת שאי פעם ראיתי את נשיא ארצות הברית נוסע במיניוואן.
והיה שם נהג צבאי שככל הנראה פחד כל כך
שהוא פשוט נמלט משם במהירות.
אנחנו מאיצים לאורך המסלול,
ואמרתי לסמל שהסיע אותי,
"שמע, אני לא חושב שיש אנשי אל-קאעידה בבסיס,
אז אולי נאט את הקצב ונגיע בשלום למפקדה."
זאת הייתה הסכנה הגדולה ביותר שהייתי בה כל היום.
אנחנו מגיעים למשרד המפקד
ונכנסים פנימה.
היו לו אמצעי תקשורת מצוינים.
יצרנו קשר עם וושינגטון.
השיחות שניהלנו נועדו כדי להבין,
"איזה מידע נוסף אנחנו רואים?
מה עוד עלינו לדעת?
והאם מי מאויבינו מנסה לנצל זאת לטובתו?"
זו תקופה של חוסר ודאות.
ובעוד אנחנו מתחילים לחזק את חומות ההגנה שלנו,
רצינו לוודא שהרוסים מבינים
שאנחנו לא מכוונים את הנשק הזה אליהם.
חששתי שהרוסים מתכננים לערוך תרגיל באותו יום.
ולא רצינו שהם לא יבינו
מה מתרחש אצלנו.
אם אנחנו מכניסים את כוחותינו לכוננות והרוסים את כוחותיהם,
ואנחנו בכוננות והם בכוננות,
לא יעבור זמן רב עד שבאמת נימצא במצב של מלחמה
כשהיחסים רק בראשיתם.
הרבה מהעניינים הביטחוניים האלה הם אוטומטיים.
הם בנויים כדי להפחית את טעויות האנוש למינימום,
וזה ככל הנראה גורם להדרת בני האדם
דווקא כשצריך לכלול אותם בתוך התהליך.
קיימתי שיחת טלפון עם הנשיא פוטין,
ואמרתי, "אדוני הנשיא, כוחות הצבא שלנו עומדים להיכנס לכוננות."
והוא אמר, "אל תדאגו. כוחותינו ישובו לקרקע.
ביטלנו תרגילים."
ואני זוכרת שחשבתי, או שכמעט צחקתי ביני לבין עצמי,
"ברור שאתם יודעים שכוחותינו בכוננות. אתם יכולים לראות את זה."
אבל באותו הרגע הבנתי שהמלחמה הקרה באמת הסתיימה.
פוטין הגיב כראוי.
בעת משבר בסדר גודל כזה
חיוני שההנהגה תנסה כל הזמן להרגיע את הציבור.
אני לא חושב שאפשר להגזים בכך.
בדחיפות של המשבר.
ולכן זה היה חיוני
שאני אדבר באופן קבוע בזמן שאנחנו מלקטים עובדות.
בחנתי אותו מנקודת מבט עיתונאית, אך גם כאמריקאי.
אני רוצה להרגיע את הציבור האמריקאי...
כי מלוא המשאבים של הממשלה הפדרלית...
מצאתי את עצמי מסתכל על פניו לא פחות משהקשבתי לדבריו.
ואני חושב שזה כנראה היה נכון לגבי רוב האנשים בחדר,
כתבים ואחרים.
לא הייתי אומר שהוא נראה רדוף,
אבל חומרת האירועים שהתחוללו ניכרה בבירור בפניו.
אלוהים יברך אתכם.
ואז יצאנו שוב.
אבל אן קומפטון מרשת איי-בי-סי איתנו על הקו.
ייתכן שיוציאו אותנו מכאן במהירות... הולכים?
אוקיי, פיטר, אנחנו יוצאים, ואני חושבת...
לאן אתם הולכים, אנני? -פיטר, אין לי שמץ של מושג.
עדיין נחוש לשוב לוושינגטון,
הנשיא בוש מורה על יציאה מהירה מברקסדייל.
אני זוכר שנכנסנו ל"אייר פורס 1".
הם סגרו את הדלתות האלה מהר.
והמראנו.
רציתי לחזור לוושינגטון.
והיו כמה התנגדויות.
הוא אמר לי, "אנחנו חוזרים לוושינגטון,"
כאילו הוא נותן לי פקודה.
ואני אומר,
"אני באמת לא חושב שכדאי לך לקבל את ההחלטה הזאת עכשיו," שוב,
וחזרתי על כך שוב ושוב ושוב ושוב בפניו.
בחיי, כמה שהוא התרגז עליי. הוא כעס עליי מאוד, מאוד.
יכול להיות שצעקתי עליו קצת.
אבל רציתי להגיע הביתה.
אבל נאמר לי על ידי המנגנון הביטחוני שזה לא בטוח.
אני זוכר שהוא אמר, "אני לא אברח מהאנשים האלה."
הוא רצה להילחם. הוא היה מוכן לקרב, כן?
כגורם האחראי, אתה חייב להיות מסוגל לומר לנשיא לא.
על פי חוק, "אייר פורס 1" טס בהתאם לשיקול הדעת של השירות החשאי.
אז נאלצנו להסביר לו שזה תפקידנו
לשמור על ביטחונו של נשיא ארצות הברית,
ושזאת באמת לא החלטה שלך.
כן, הוא השתולל מזעם.
ולמעשה הוא נכנע באי רצון ולאו דווקא הסכים.
הדבר החשוב ביותר הוא שכך יכולנו לטוס
למקום שבו היו לנו ביטחון רב יותר ותקשורת טובה יותר.
בסיס חיל האוויר אופוט נמצא במרחק שעה ו-15 דקות צפונה,
ויש שם מתקנים שיאפשרו לנו לכנס
את כל פקידי הממשל החשובים
בוועידת וידיאו מאובטחת.
הנשיא לא היה מרוצה מזה
והבהיר שזאת הפעם האחרונה שהם מבטלים את החלטתו.
אז מוטב להזדרז.
סדר יומו של הנשיא היום,
מה שהוא עושה, זה חשוב ביותר.
לא רק עבור המדינה, אלא גם עבורו.
זו תקופה קריטית עבורו.
הוא אמר שהאומה נבחנת. הנשיא החדש נבחן גם הוא.
הדבר העיקרי שעליו לעשות, עבור רוב האמריקאים,
הוא לשדר להם שהוא אחראי,
שהוא מתכוון להשתלט על המצב,
וכמו שהוא אמר, ללכוד את האנשים שאחראים לכך ולהעניש אותם.
ראיתי את התגובה של אמריקה.
אני באמת לא אדם שנוטה לכעוס,
אבל כעסתי שאנשים הרגו אמריקאים.
אבל אי אפשר לקבל החלטות רציונליות כשכועסים.
כנשיא, חשוב מאוד שלא תחליט
עד שתבין לחלוטין את האווירה ואת העובדות.
הנשיא ביקש שאכנס למשרדו.
לבד, הוא אמר.
ואז הנשיא הביט בי ואמר, "מייקל, מי עשה את זה?"
אמרתי לו שלא ראיתי כל מידע מודיעיני
שיכול להוביל אותנו למבצע,
לכן הוא יקבל את הערכתי הטובה ביותר, כן?
לא מידע מודיעיני מנותח למשעי.
והוא אמר, "הבנתי את האזהרה, עכשיו תתקדם."
זאת אמירה אופיינית מאוד לג'ורג' בוש.
אז אמרתי, "אדוני הנשיא, יש שתי מדינות לאום
שיש להן היכולת לעשות זאת.
איראן ועיראק.
אבל לאף אחת מהן אין מה להרוויח,
אז אני לא חושב שזו הייתה אחת מהן."
אמרתי לו שאני חושב שכשנגיע לסוף החקירה
אנחנו נמצא את אל-קאעידה ונמצא את בן לאדן.
ואמרתי לו, "אדוני הנשיא, אני בטוח בזה כל כך
שאני מוכן להמר על כך בעתיד ילדיי."
ואז הוא פשוט ישב שם במשך כחמש דקות.
התפקיד שלי השתנה.
אנסח את זה מחדש. התפקיד שלי התבהר היטב.
חשבתי, "אם זה אל-קאעידה, מה עלינו לעשות כדי לשפוט אותם על מעשיהם?"
- 14:50 בסיס חיל האוויר אופוט, נברסקה -
כשהגענו לאופוט, אחד הדברים הראשונים שהנשיא אמר היה,
"אני רוצה לחזור לוושינגטון, מיד."
אז הרעיון היה, "בואו נרד לבונקר, נקבל תדרוך."
אבל זה ניקר במוחו מהרגע שהגיע.
"אני רוצה לחזור לוושינגטון."
אן קומפטון, שהתלוותה לנשיא במשך היום,
נמצאת על קו הטלפון מנברסקה.
ואנחנו לא רוצים שהיא תתנתק, אם נוכל לדבר איתה.
אנני, את שומעת אותי?
כן, פיטר, אני שומעת... -מה מעשייך בנברסקה?
ובכן, לא ידענו היכן אנחנו עד שנחתנו.
הנשיא בוש נמצא כאן, במפקדת הפיקוד האסטרטגי,
והוא נעלם במורד מחילת הארנב, פיטר.
דרך מבנה לבנים אדומות,
אל תוך בונקר תת-קרקעי,
שם יכנס הנשיא פגישה של המועצה לביטחון לאומי
באמצעות ועידת וידיאו.
שם הוא היה, בבסיס חיל האוויר אופוט,
וכל האירועים האלה התרחשו, והוא לא יכול היה לחזור.
והוא היה ממש כלוא.
זאת הייתה התחושה שקיבלתי מהתסכול שלו.
הוא לא יכול היה להיות היכן שהיה צריך להיות.
במהלך הבוקר,
הצעדים שננקטו להגנת הנשיא פגעו ביכולתו להשיג מידע.
אך כעת, בעומק 20 מטר מתחת לאדמה
ושש שעות לאחר פגיעת המטוס הראשון,
סוף-סוף הוא מקבל מידע עדכני.
ג'ורג' טנט הופיע על המסך ותדרך את הנשיא
לגבי המידע שחשפנו
בשעות האחרונות בלבד.
האם ידענו שזה אל-קאעידה?
חשבנו שאנחנו יודעים.
ראש הסי-איי-איי אישר זאת.
ג'ורג' אמר, "אנחנו יודעים שאל-קעאידה עשה את זה."
הוא אמר, "אדוני הנשיא, נוודא זאת בבוקר, אבל אנחנו יודעים."
והנשיא אמר, "איך אתם יודעים?"
ואז ג'ורג' אמר
שבמסמכים האלה הופיעו אנשים שהיו ברשימת המעקב שלנו.
- 12. אל-חאזמי נוואף -
הנשיא הסתובב לאחור והביט בי.
- 20. אל-מיהדנר חאליד -
ויכולתי לראות לפי המבט בעיניו שהוא אמר,
"חשבתי שאמרתי לך שאני רוצה להיות הראשון שיודע."
וזה היה מבט של אכזבה ממני.
הנשיא בוש הופיע על מסך הטלוויזיה, והוא אמר,
"אנחנו במלחמה נגד הטרור,
ומיום זה והלאה, זאת העדיפות של הממשל שלנו."
זה היה הדבר הראשון שהוא אמר לכולנו.
היה עליי לוודא שהם יודעים מי האחראי.
אני לא רומז שמישהו ניסה להתנגד,
אבל צוותים מתפקדים טוב יותר כשהמנהיג, במקרה הזה, עומד על שלו.
ורציתי שהם ידעו שאנחנו זקוקים לתוכנית שתתמודד עם זה
ושכל אחד צריך למלא תפקיד.
אני זוכר שהוא אמר לראש האף-בי-איי,
"התפקיד שלך השתנה.
אתם רגילים, באף-בי-איי, לתפוס את הרעים אחרי שפשע בוצע.
התפקיד שלך עכשיו הוא למנוע מהטרוריסטים מלבצע פיגוע נוסף."
התקשרתי לעוזר המנהלי של ג'ורג' טנט,
והוא אמר לי שעל המידע שסוכנות הסי-איי-איי סיפקה
על אל-קאעידה באותו יום הוטל איסור לצאת מהבניין.
ואמרתי בקול רם מאוד, בתוספת כמה קללות,
"הוטל עליו איסור להגיע לנשיא ארצות הברית?"
שתיקה ארוכה מעברו השני של הקו.
ואמרתי, "תשלח לי אותו ברגע זה."
וטרקתי את השפופרת.
הנשיא שאל את ג'ורג' בפירוש אם הוא חושב שיהיו עוד פיגועים.
וג'ורג' טנט אמר לנשיא, "אני חושב שסיימנו להיום."
כשהנשיא שמע את כל המידע שהוצג בפניו
וסיים לשאול שאלות,
הוא נעמד, הוא הטיח את ידו בשולחן
ואמר, "אנחנו חוזרים הביתה."
החלטתי לחזור לוושינגטון.
הרעיון היה לשאת נאום לאומה.
וכידוע, לשאת נאום לאומה
מתוך בונקר באמצע נברסקה לא תואם את החזון המנהיגותי שלי.
אמרתי, "אם אני נושא נאום לאומה,
זה יהיה מוושינגטון הבירה. ואני חוזר הביתה."
בדרך חזרה, הנשיא טס ב"אייר פורס 1",
והוא נכנס תחילה לתא של השירות החשאי,
הודה להם, טפח להם על השכם.
והוא נעמד בדלת של תא העיתונאים.
הוא הדף את פנקסי הכתבים. לא רצה שיצטטו אותו.
ואז הוא אמר, "אנחנו נתפוס את הפושעים האלה."
ואני מביטה מבעד לחלון של "אייר פורס 1"
ורואה אחר צהריים מקסים וזהוב.
והייתה מין תחושה שהרע מכול מאחורינו.
זה היה יום רווי עצב.
וידעתי שאמי ואבי ידאגו לשלומי.
ולבסוף איתרתי אותם.
ואמא קיבלה את השיחה,
ואמרתי, "אמא, איפה אתם, דרך אגב?"
היא אמרה, "אנחנו ליד מילווקי."
אמרתי, "את צוחקת עליי. מה אתם עושים שם?"
היא אמרה, "אתה קרקעת את המטוס שלנו."
וכך... זאת אמא טיפוסית.
אם דאגתי להם? ועוד איך.
אבל ברגע שידעתי שהם במקום בטוח, נרגעתי.
הנשיא חש תחושת הקלה,
תחושה של "אני נרגש לחזור לוושינגטון."
אני חושב שהרבה אנשים חשו תחושת רגיעה כשזה נגמר.
ואני הרגשתי כאילו, "אני לא יודע אם אנחנו באמת יודעים מה קורה."
כלומר, אנחנו מרגישים כך, שזה נגמר.
יש לנו את הליווי של מטוסי האף-16,
אבל האם אני באמת יודע שכל אירוע הטרור הסתיים?
החששות של השירות החשאי מתגברים
כשלפתע מתקבל מידע מודיעיני חדש
המגביר שוב את המתיחות.
בדרך חזרה
מטה הסי-איי-איי שיגר חבילת חומרים ל"אייר פורס 1" בפקס מאובטח.
היה פריט מידע
שסופק לנו על ידי שירות מודיעין אירופי
ושלפיו מה שקרה באותו בוקר היה הראשון בשני גלי פיגועים
נגד העורף האמריקאי.
האם כל זה היה חלק מתוכניתם להחזיר אותנו לוושינגטון
כדי לבצע את הגל השני?
הנשיא עבר עכשיו את ההתקפה החמורה ביותר על ארצות הברית
בתולדות אמריקה.
והנה, תדריכן המודיעין שלו מציג לו מידע
המרמז על כך שעלול להיות גל שני של פיגועים נגדנו.
הוא לא אמר דבר שרמז על כך שזו הייתה מכה קשה עבורו,
אבל פניו הבהירו לי מה הוא חשב.
הקדשתי זמן רב לחששות מפני פיגועים נוספים. זמן רב.
הרגשנו מוגנים למדי.
ופתאום,
חבורת רוצחים הצליחה לחדור את חומות ההגנה האלה כביכול
ולהרוג 3,000 בני אדם ברגע אחד.
בעוד הנשיא טרוד בסיכויים להתרחשות פיגועים נוספים,
תוצאות התקיפות הראשונות מתחילות להתברר.
- 17:20 מנהטן תחתית, ניו יורק -
בניין שלישי במתחם של מרכז הסחר העולמי נמצא בסכנת התמוטטות.
הנה זה קורה. הנה הוא קורס.
לעזאזל.
אנחנו... זה... היו שם אנשים למטה?
בניין שלישי במרכז הסחר העולמי קרס עכשיו,
בניין מספר 7, שבו 47 קומות.
כתבת סי-בי-אס ניוז, קאמי מקורמיק, נמצאת במקום.
פתאום כולם התחילו לצרוח,
אנשים התחילו לרוץ, מבוהלים, כי נראה כאילו...
נראה כאילו קיר של אבק נופל עלינו.
הפחד ברחובות ניו יורק
תואם את מצב רוחם של רבים על סיפון "אייר פורס 1".
אני חושבת, בגלל חוסר הוודאות,
שכן היו לי כמה רגעים של חשש אמיתי שלעולם לא אשוב לראות את משפחתי.
אמצעי זהירות שננקטו ברמות שונות
גרמו לי, ואני בטוחה שגם לאחרים, חששות
שאולי לא נעבור את היום הזה בשלום.
אני זוכר שקולונל דיק טאב, שהוא רופא הבית הלבן,
הסתובב בינינו וחילק לנו כדורים כאלה.
הסתכלתי עליו ואמרתי, "דוקטור, מה זה?"
והוא אמר, "זה 'ציפרו'. פשוט תיקחי את זה."
ציפרופלוקסצין ניתן נגד אנתרקס.
אבל היינו צריכים להיות מוכנים לכל דבר.
אז אני לוקח את הכדורים.
ואז הסתכלתי סביבי ואמרתי,
"לא ראיתי אף אחד אחר שלקח את כל הכדורים."
ואז הסתכלתי למטה, והרמתי את זה,
והיה כתוב שם, "יש ליטול כדור אחד ביום במשך שבעת הימים הבאים."
אני הרגע לקחתי את כולם.
ואמרתי לעצמי, "חתיכת ב"ז מטומטם. הרגת את עצמך."
באמת חשבתי שהרגתי את עצמי.
מן הסתם, שרדתי את האירוע בריא ושלם.
וזה הפך לבדיחה עליי, שניסיתי להתאבד עם מנת יתר על "אייר פורס 1" ב-11 בספטמבר.
בעוד החשש מפני גל פיגועים שני ממשיך לנקר,
חדשות מזעזעות עוד יותר מתקבלות ב"אייר פורס 1".
ידיעה מדהימה על ההתנגשות בפנטגון.
למיטב הבנתנו, ברברה אולסון הייתה במטוס.
- ברברה אולסון 2001-1955 -
פרשנית קבועה בסי-אן-אן ואשתו של פרקליט המדינה טד אולסון.
כשפורסם בתקשורת שברברה אולסון מתה, אשתו של טד אולסון,
זה היה הרגע שבו היה קשה לא להישבר.
זה היה...
כל כך אישי.
רוב האנשים שעבדו בבית הלבן הכירו את טד אולסון
ואת ברברה אולסון.
אני זוכר שהרייט מיירס הייתה חברה טובה שלה.
וכששמענו את החדשות, עם כל מה שקרה,
ראיתי את הנשיא ניגש ומחבק את הרייט
כדי לנחם אותה בצערה.
הלכתי לישון באותו לילה בסביבות חצות,
ומצאתי פתק על הכרית מברברה.
"טד, אני אוהבת אותך יותר משחשבתי שאפשר לאהוב אי פעם."
"אתה חברי הטוב ביותר, אהובי, כל עולמי.
יום הולדת 61 שמח.
ודע שאני חושבת עליך כשתקרא את זה.
תישן טוב, ואני אחגוג איתך ביום שישי.
כל אהבתי, ברברה."
- נמל התעופה סרסוטה-בריידנטון -
כמעט תשע שעות לאחר שיצאו מפלורידה,
וטסו כמעט 5,000 ק"מ...
- בסיס חיל האוויר ברקסדייל -
- בסיס חיל האוויר אופוט -
הנשיא מגיע סוף-סוף לבסיס חיל האוויר אנדרוז...
- בסיס אנדרוז -
הסמוך לוושינגטון.
התרגולת הייתה לרדת מ"אייר פורס 1", לעלות על "מארין 1".
תמיד יש תחושת התרגשות, שמחה. הפעם לא.
אפשר היה ממש להרגיש את המתח הקר, הקשה.
הייתה תחושת פחד מוחשית באוויר.
יש שני מסוקי "מארין 1".
אחד מהם הוא מעין פיתיון.
אתה אמור לא לדעת באיזה מהם נמצא הנשיא.
אני הייתי במסוק השני,
ורציתי שלט שאומר, "לא, הוא במסוק ההוא."
טסנו בגובה העצים, בזיגזגים,
כי כך יהיה לטיל "סטינגר" קשה יותר למצוא אותנו, כנראה.
ואנחנו טסים בזיגזג, ואנחנו יורדים לנהר פוטומק,
ואתה רואה את העשן שעולה מהפנטגון.
זה היה רגע לא מציאותי כי הקפיטול היה ריק
פרט למחסומים צבאיים במעברים המרכזיים.
והפנטגון בער ברקע.
זה היה אזור מלחמה.
זאת תמונה שלא אשכח לעולם.
הייתי נשיא בשעת מלחמה, ונכנסתי לאזור הלחימה.
הנשיא הביט מבעד לחלון,
והוא אמר, "הבניין האימתני ביותר בעולם עולה באש.
חזיתם עכשיו במלחמה של המאה ה-21."
הוא אמר את זה בקול, לחלל האוויר.
הוא ארגן את מחשבותיו.
זה היה סוג אחר של מלחמה.
בעבר, אמריקה נלחמה נגד מדינות לאום.
הייתה להן עיר בירה. היו להן צבאות... צבא קבע או צי.
במקרה הזה, אנחנו במלחמה נגד מדינת צללים.
- 18:56 הבית הלבן, וושינגטון -
הנשיא ואני דיברנו
על כך שהוא יישא נאום לאומה באותו ערב.
אני זוכרת שהוא הרגיש
שזה נראה כאילו מבריחים אותו ממקום למקום
ושזה לא משדר את הכוח ואת הביטחון שהציבור זקוק להם.
וזה תסכל אותו.
הנשיא צריך להתקדם באופן נחוש
כדי להתמודד עם האויב.
כשאתה נואם מהחדר הסגלגל,
זה עניין רציני.
התחלנו לעבוד על זה די מהר.
נאומים נשיאותיים לאומה בדרך כלל דורשים קצת יותר זמן,
כמה ימים, כדי לכתוב אותם.
והנאום הזה היה צריך להיות גמור בתוך שעות.
היו רגעים מתוחים למדי במהלך ההכנות לנאום לאומה.
אנשים עייפים ומותשים
מנסים להבין מה יהיו הצעדים הבאים.
זאת הייתה ההתקפה הראשונה על הטריטוריה,
על אדמת המולדת הריבונית של ארצות הברית,
מאז מלחמת 1812.
הרגשתי בכל לבי שאכן חזינו בפני הרשע.
וכל רגע נראה שעלולה להיות התקפה נוספת.
המדינה הייתה עדיין בהלם.
והיה מאבק של ממש, או מתח, בשאלה, האם זה המפקד המרגיע?
או המפקד העליון? האם צריך להתחיל להכות בתופי המלחמה?
הנאום, לדעתי, בהתחלה, היה מרגיע יותר ממה שהוא רצה.
הוא רצה יותר עוצמה, שזה מה שהוא קיבל.
הנשיא צריך לקבוע את הטון,
וכך עשה ג'ורג' בוש.
הוא ידע מה הוא רוצה.
השינויים היו הכרחיים כדי להימנע ממה שקרה לנו ב-11 בספטמבר.
כדי למזער את הסיכון.
תפקידו של הנשיא הוא להגן על הציבור האמריקאי מכל רע.
- היום, אחינו האזרחים, אורח חיינו... -
- עצם חירותנו היו תחת מתקפה... -
יש נשיאים שלא נדרשים לדאוג לכך, ויש כאלה שכן.
ומתברר שאני הייתי אחד מאלה שכן.
שתי דקות.
התרגשתי מאוד
לראות את הנשיא חוזר לחדר הסגלגל.
הוא היה שונה.
הוא היה נשיא בשעת מלחמה.
זבוב מת.
דקה אחת. -תודה.
אני זוכר שחשבתי,
"בחיי, הייתי בחדר הזה, בחדר הסגלגל, לפני שלושה ימים.
וואו.
הווילונות נותרו כשהיו. השטיח נותר כשהיה. דבר לא נותר כשהיה."
ערב טוב.
היום, אחינו האזרחים, אורח חיינו,
עצם חירותנו, היו תחת התקפה
בסדרה של פעולות טרור מכוונות וקטלניות.
הקורבנות היו במטוסים או במשרדיהם.
מזכירים, אנשי ונשות עסקים, אנשי צבא ועובדים פדרליים,
אמהות ואבות, חברים ושכנים.
היו כמה דברים שהרגשנו שהוא מוכרח לומר באופן מיידי.
דברים שלא תהיה לו הזדמנות שנייה לומר.
ודוקטרינת בוש,
"אם תעניק מחסה לטרוריסט, נתייחס אליך כאל טרוריסט,"
הייתה אחד מהדברים האלה.
הבנו שזה בוטה.
שיש לכך השלכות.
לכן העתקתי את המשפט
והראיתי לו אותו, ואמרתי, "אתה רוצה לומר את זה?"
והוא אמר, "כן. אני מוכרח לומר את זה עכשיו."
החיפושים בעיצומם אחר מי שעמדו מאחורי פעולות הרשע האלה.
הפניתי את מלוא המשאבים
של קהילות המודיעין ואכיפת החוק שלנו
למציאת האחראים ולהעמדתם לדין.
לא נעשה כל הבחנה בין הטרוריסטים שביצעו את הפעולות
ובין אלה המעניקים להם מחסה.
הכללת דוקטרינת בוש בנאום הנשיא עדיין לא הוכרעה
בדקות שלפני נשיאת הנאום,
כי זה עניין רציני מאוד
מבחינת ארצות הברית, להכריז שאם אתה מעניק מחסה לטרור,
אתה הופך בזאת לאויב של ארצות הברית.
אלפי אמריקאים נהרגו, יותר ממספר הנופלים בפרל הרבור.
זאת הייתה פעולת מלחמה.
האשמה הייתה שלי.
רציתי להיות תוקפני ככל הנדרש כדי להשיג את מטרתנו,
שהייתה לשמור על ביטחון המדינה.
מובן שכולנו נפגענו. היינו כולנו מבועתים.
- קולין פאוול מזכיר המדינה, 2005-2001 -
מלחמה היא לא משהו שאתה רוצה להיכנס אליו אם אתה יכול להימנע מזה.
אבל אנחנו נוטים להיות אומה תוקפנית.
בעיקר כשהתוקפנות הופנתה כלפינו.
כששואלים אותי על חלק מהדברים שעשינו בחיפזון,
אני רוצה לומר לאנשים, "מה הייתם עושים במקומנו?"
לא היה לנו זמן להתייעצויות רבות
על אופן הטיפול במצב.
איש מאיתנו לא ישכח את היום הזה,
ולמרות זאת נצעד ונגן על חירותנו
ועל כל מה שטוב וצודק בעולמנו.
תודה לכם. לילה טוב. ואלוהים יברך את אמריקה.
אף אחד לא ידע אז עד לאן זה יתגלגל.
אבל כך או כך, אנחנו נכנסנו למלחמה כאומה.
איך, איפה ומה היא תהיה,
כמה זמן היא תימשך,
כמה גדולים או קטנים יהיו המאמצים שיושקעו בה, אלה היו דברים שאיש לא ידע.
עשינו כל מה שידענו לעשות.
אבל 3,000 בני אדם מתו במשמרת שלך.
האם פספסנו משהו? האם יכולנו לחבר את הנקודות טוב יותר?
זה פשוט מכרסם בך.
ואת אף פעם לא מצליחה ממש להתגבר על זה
כי בהגדרה, לא עשית מספיק.
ההתקפה אכן התרחשה.
חשבתי על כך רבות.
אם היינו יכולים לעשות יותר,
אני אשמח אם מישהו יראה לי מה זה היה.
אתה יכול לפעול רק על פי המידע המודיעיני שיש לך.
הייתה פעם אחת, אזכור מעורפל של טרוריסטים שמשתמשים במטוסים,
אבל זה לא היה מידע שניתן היה לפעול לפיו.
טוב, תודה רבה. בואו נלך, חבר'ה.
תודה רבה. בואו נלך.
טוב. יום עצוב.
תודה.
- 14 בספטמבר 2001 -
- הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום משטרת המדינה - משטרת ניו יורק -
אחרי שלושת הימים הארוכים ביותר בתקופת כהונתו,
ג'ורג' בוש טס למנהטן תחתית
כדי לראות במו עיניו את תמונת החורבן בפעם הראשונה.
כשהתקרבנו לניו יורק, משהו כמו שמונה, 12 ק"מ,
העשן נישא דרומה.
ותא המסוק התמלא
בריח הנוראי הזה.
פלסטיק שרוף, גומי שרוף.
ו... ו...
גופות אדם.
אף אחד לא אומר מילה,
והטייס של "מארין 1" חג סביב עמוד העשן.
ואנחנו יכולים להביט מטה ולראות את עובדי החילוץ.
ואז אנחנו ממשיכים ונוחתים ליד וול סטריט.
- חיל הנחתים של ארצות הברית -
היינו הקבוצה הראשונה שהגיעה לגראונד זירו
מלבד הצוותים של שירותי החירום.
זה היה כמעט כמו פומפיי.
עגלת כריכים נטושה, מכוסה באבק הזה.
הכריכים עדיין בתוכה.
ארוחות עדיין מונחות על שולחנות מלפני כמה ימים.
זה היה כאילו הכול קפא בזמן.
זה כמו לרדת לגיהינום.
היה ערפל של... הייתה צחנת מוות.
בוססנו במים...
זה היה ממש, ממש חזק.
אחרי שיצאנו מגראונד זירו, נסענו למרכז ג'ייקוב יעבץ.
ואנחנו עוצרים, והשירות החשאי פותח את הדלת.
והנשיא יוצא, והיחצן עומד שם,
והנשיא אומר, "מה זה?"
"כינסנו כמה ממשפחות השוטרים והכבאים
ועובדי החירום הנעדרים בגראונד זירו.
חשבנו שתוכל להגיד להם משהו."
זה היה מייאש באופן בל ייאמן במובנים רבים,
כי היו שם משפחות
שחיכו ליקיריהן שיצאו מבין השברים.
ואני ראיתי את השברים וידעתי שאף אחד לא יצא.
ותפקידי שם היה להעניק נחמה כמיטב יכולתי
לאנשים שקיוו לבלתי אפשרי.
האחרונה שראיתי הייתה ארלין הווארד.
ארלין החזיקה את התג הזה.
הבן שלה, ג'ורג', לא היה בתפקיד באותו יום,
אבל כשהדברים התחילו לקרות, הוא התייצב.
הוא קם, לבש את המדים שלו ונכנס לבניינים האלה ומת.
והיא לקחה את התג מהגופה שלו, מגופתו המתה,
ונתנה אותו לנשיא ארצות הברית ואמרה,
"אני"...
"אני רוצה שתזכור תמיד."
המשמעות הייתה לא לשכוח לעולם. לא לשכוח את הקורבנות לעולם.
עברו 20 שנה
והתאריך הפך לחסר משמעות עבור אנשים רבים.
ועם זאת, עבור האנשים שעברו את זה, יש לו משמעות.
והתג הזה מזכיר לנו שזה לא תאריך חסר משמעות.
באופן אישי, אני חושב שזה חיזק את אמונתי.
וזה בהחלט חיזק את אמונתי בעם האמריקאי,
כי ראיתי את אמריקה במיטבה.
- 2,977 בני אדם נהרגו בפיגועי הטרור ב-11 בספטמבר. -
- ב-2 במאי 2001 אריות הים של הצי האמריקאי ירו למוות באוסאמה בן לאדן, -
- מנהיג אל-קאעידה. -
- פיגועי הטרור הובילו לעימות בן 20 שנה באפגניסטאן, -
- המלחמה הארוכה ביותר של אמריקה. -
- לזכר הקורבנות של פיגועי 11 בספטמבר -
תרגום: מרב שמבן