Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Sveiki, te Bostonas Centra TMU. Mums ir problēma.
Nolaupīta lidmašīna dodas Ņujorkas virzienā.
2001. gada 11. septembrī Amerika piedzīvoja uzbrukumu.
-Pa īstam vai mācības? -Nē, tās nav mācības.
Tika nogalināti tūkstoši amerikāņu - vairāk nekā Pērlhārborā.
Tā bija karadarbība.
Es tiešām jutu, ka esam ieskatījušies acīs ļaunumam.
Tas bija labi organizēts uzbrukums, lai nodarītu lielu postu mūsu valstij.
Tikko saņēmām ziņu:
Pasaules tirdzniecības centrā ir ietriekusies lidmašīna.
Šīs 24 stundas izmainīja prezidentūru,
valsti
un pasauli.
Šāda krīze mums nekad nebija bijusi.
Protams, mums visiem sāpēja.
Mēs visi bijām šausmās.
Pēc 20 gadiem
valdības vadītāji atsauc atmiņā vēsturisku dienu.
Tas 747 izskatās aizdomīgi.
Katra lidmašīna bija kļuvusi par raķeti.
Tā lido uz Kapitoliju! Visi ejiet projām...
Viņi dodas uz Vašingtonu. Viens no mērķiem varētu būt Baltais nams.
Ir fiksēta katra šīs neparastās dienas minūte…
Iekšējās svētnīcas iekšējā svētnīca,
un pilots uztraucas, vai nav iesaistīts kāds no savējiem, kas varētu mēģināt
notriekt prezidenta lidmašīnu.
…un tiek sniegtas jaunas ekskluzīvas intervijas.
Mēs skatījāmies TV.
No pasaules lielākās lielvaras varas centra nebija iespējams izdarīt neko.
Mums vajadzēja pārvietot prezidentu. Viņš varēja kļūt par vieglu mērķi.
Šis ir tāds stāsts par 11. septembri, kāds iepriekš nav stāstīts.
Vai kaut ko palaidām garām? Vai kaut ko varējām izdarīt labāk?
3000 cilvēku gāja bojā mūsu atbildības laikā.
Pēc definīcijas mēs neizdarījām pietiekami.
Amerikai uzbrūk.
Un es skatos, kā bērns lasa.
Emocijas, kuras kontrolēt viņam kļuva arvien grūtāk un grūtāk, bija dusmas.
Pirmā lidmašīna bija nelaimes gadījums. Otrā bija uzbrukums.
Un trešā bija kara pieteikums.
2001. GADA 11. SEPTEMBRIS
PLKST. 6.40 - LONGBOUTKĪ FLORIDA
Ei! Tikai iesildāmies.
Aiziet, Garais! Aiziet!
Aiziet, Garais! Skrienam!
"Aiziet, Garais! Skrienam!"
Tā viņš mani bija iesaucis.
Un tā es noliku savu kafijas krūzi un, šķiet, piezīmju bloku un sāku skriet.
RIČARDS KĪLS REPORTIERIS, BLOOMBERG, 1997-2006
Panācu viņu, un mēs aizskrējām.
Viņš noskrien 5 km 22 ar pusi minūtēs?
Tā tiešām bija sirreāla pieredze.
Mums aiz muguras skrēja Slepenā dienesta aģents,
un vēl viens uz velosipēda ar mašīnpistoli mums pa priekšu.
Garais Kīls, kā Bušs uzzināja,
esot skrējis krosu NCAA Amerikas mēroga sacensībās.
Un viņš teica: "Nespēju noticēt, ka uzaicināju viņu skriet kopā."
ENDIJS KĀRDS BALTĀ NAMA PERSONĀLA VADĪTĀJS, 2001-2006
Bušiem ļoti patīk sacensties.
Viņi neļauj mazbērniem uzveikt viņus dambretē.
Un nu viņš uzaicina kādu,
kurš, viņaprāt, viņu uzveiks, skrienot pa golfa laukumu,
un tas viņu uztrauca.
Cik pavisam jūs noskrējāt?
-Apmēram septiņus. -Septiņus kilometrus?
Viņš mani uzdzina jaunos augstumos.
Zināju, ka viņš pēc tam jums izstāstīs…
Jā. Viņš turēja tempu kopš paša sākuma.
-Paldies, Garais. -Parunāsim par nodokļiem?
Ne tagad.
Es atceros, ka viņam teicu:
"Kad atgriezīsieties no skriešanas, izlasīsim CIP ziņojumu
un tad brauksim uz Emmas Bukeres skolu.
Vajadzētu būt vieglai dienai."
…grādi pulksten 8.00. Ir otrdiena, 11. septembris.
PLKST. 8.00 - MANHATANAS CENTRS ŅUJORKA
Partiju kandidātu vēlēšanas. Iecirkņi Ņujorkā ir atvērti.
Viesuļvētra Erina ir tālu no krasta, un mums šodien spīd saule.
Giants zaudē pirmajā spēlē Monday Night Football Denverā. Yankees…
Par 11. septembra rītu es vislabāk atceros to…
ENA KOMPTONE KORESPONDENTE, ABC NEWS, 1974-2014
…ka laiks bija vienkārši brīnišķīgs.
Silts, nebija mitrs, debesis bija skaidras.
Tik labs laiks visos uzšķiļ enerģijas dzirksti.
Viena no pēdējām vasaras dienām.
Augusta mitrums ir beidzies.
Vēl nav sajūtas, ka būtu rudens.
Kad ir šāds laiks, nekad nav bijis tā, ka es neatcerētos to dienu.
Labrīt! Runā American 11. Paceļos no 1-9-0 uz 2-3-0.
American 11, griezieties 20 grādus pa labi!
11. septembrī sākotnēji es biju savā kabinetā Baltajā namā…
DIKS ČEINIJS ASV VICEPREZIDENTS, 2001-2009
…iepazinos ar CIP ziņojumu.
Bija ienākušas ziņas, ka Al Qaeda gatavojas kaut ko darīt.
Nedomāju, ka izlūkdienests būtu bijis pietiekami konkrēts šajā jautājumā,
tā ka varētu pateikt: "Viņi gatavojas darīt to."
American 11, atļauju pacelties. Lidojiet augstumā 3-5-0!
American 11, te Bostona.
Te Bostona. Pagriezu American pa kreisi, gribēju ļaut pacelties, bet tā neatbild.
To vasaru cilvēki, šķiet, aprakstīja kā nojausmas vasaru. 2001. gadā.
TONIJS DZOTO SLEPENĀ DIENESTA VICEPREZIDENTA NODAĻA
Torīt pulksten 10.00 mums bija plānota vadītāju sanāksme,
un viens no mana plāna punktiem bija aģentu drošības dēļ pateikt:
"Ja gribat lidot kopā ar ģimeni,
ņemiet vērā, ka ienāk ziņas par iespējamu nolaupīšanu.
Tāpēc esiet piesardzīgi!"
Bet…
Vai izsauc American 11?
Mums ir dažas lidmašīnas.
Esiet klusi, un viss būs kārtībā. Mēs lidojam atpakaļ uz lidostu.
American 11, vai mēģināt izsaukt?
Kamēr American Airlines reiss numur 11 tiek nolaupīts,
Floridā prezidents dodas uz sākumskolu
pēc tam, kad ir saņēmis savu ikrīta izlūkdienesta ziņojumu.
Ziņojumā nebija nekā neparasta.
DŽORDŽS BUŠS ASV PREZIDENTS, 2001-2009
Katrā ziņā ne draudu izvērtējuma.
Saistībā ar terorismu ziņojumā nebija pilnīgi nekā.
Bet Al Qaeda katrā ziņā bija galvenais jautājums, ko aplūkoja tajās sanāksmēs.
Nebija skaidrības - kur, kad vai kā.
MAIKLS MORELS CIP PREZIDENTA ZIŅOTĀJS, 2001-2002
Bija tikai daudz runu par to, ka notiks kaut kas liels.
Aģentūras AP ziņas. Mani sauc Rita Folija.
PLKST. 8.47 - MANHATANAS CENTRS ŅUJORKA
Tiek ziņots, ka Pasaules tirdzniecības centrā Ņujorkā ietriekusies lidmašīna.
Esam sazvanījuši Robinu Valensku no Ņujorkas.
Robina, ko vari pastāstīt?
No ēkas veļas dūmi -
no pirmā torņa augšējiem stāviem.
Šos dūmus var redzēt jūdzēm tālu.
Izskatās, ka lidmašīna ir iekšā ēkā.
Mēs ģenerālprokurora birojā ieslēdzām televizorus.
Komentāri bija neskaidri. Cilvēki nezināja, kas ir noticis.
TEODORS OLSONS ASV ĢENERĀLPROKURORS, 2001-2004
Kad tika pieņemts, ka tā ir bijusi lidmašīna,
tika izteikti minējumi, ka noticis nelaimes gadījums.
Atvainojiet! Jums jāiet. Ejiet! Jāiet prom. Aiziet!
Ejam! Kungi, ejam! Ejiet, ejiet!
Mana sieva Bārbara torīt bija iekāpusi lidmašīnā.
Viņa bija pārcēlusi lidojumu no 10. septembra,
jo 11. septembrī ir mana dzimšanas diena un viņa gribēja palikt vēl vienu dienu.
Mani pārņēma satraukums.
Kas ir ar viņas lidmašīnu? Kur tā lidmašīna ir?
Kad prezidenta autokolonna pietuvojas skolai Floridā,
šokējošās ziņas no Ņujorkas sāk izplatīties.
Cik atceros, tas nebija ļoti ilgs brauciens uz to skolu,
bet pa ceļam es piezvanīju ļoti tuvam draugam uz Ņujorku,
lai pastāstītu, ka tikko skrēju kopā ar prezidentu.
Un viņa balss skanēja dīvaini jau kopš brīža, kad viņš pacēla klausuli.
Viņš teica: "Pasaules tirdzniecības centrā ietriecās lidmašīna."
Viņš teica: "Un mans svainis tikko pārvācās uz jaunu biroju tajā ēkā.
Mēs cenšamies ar viņu sazināties."
Preses busiņā
Slepenā dienesta aģentam, kas bija ar mums, bija atstāta ieslēgta rācija.
Pa to mēs dzirdējām kādu sakām,
ka uz drošas līnijas Kondolīza Raisa gaida iespēju runāt ar prezidentu,
kad viņš būs nokļuvis skolā.
Pēkšņi gaisā bija jūtama gandrīz taustāma spriedze.
PLKST. 8.54 EMMAS BUKERES SĀKUMSKOLA
Prezidents beidza sarokoties un iegāja viņam sagatavotajā telpā.
Tajā ir ierīkotas drošas telefona līnijas.
ARI FLEIŠERS BALTĀ NAMA PRESES SEKRETĀRS, 2001-2003
To apsargā Slepenais dienests. Tādu telpu ierīko visur, kur ierodas prezidents.
Un bija piezvanījusi Kondija Raisa, nacionālās drošības padomniece.
Ienāca mana palīdze un teica: "Lidmašīna ietriekusies PTC."
KONDOLĪZA RAISA NACIONĀLĀS DROŠĪBAS PADOMNIECE, 2001-2005
Teicu: "Savāds nelaimes gadījums." Un piezvanīju prezidentam.
Jā, es domāju, ka tā ir pilota kļūda.
Es nespēju iedomāties neko citu kā to, ka draņķīgs pilots ir nomaldījies.
Citiem vārdiem - vienkārši negadījums.
Viņam pateica, ka maza propelleru divmotoru lidmašīna ir ietriekusies
vienā no PTC torņiem.
Es biju uztraukts, bet neuztvēru to kā nacionālās drošības apdraudējumu.
Un man nelikās, ka tā dēļ būtu jāmaina prezidenta dienaskārtība.
Pirmā doma, kas ienāk prātā Slepenā dienesta aģentam:
"Vai tagad nav apdraudēts prezidents?"
DEIVS VILKINSONS SLEPENĀ DIENESTA PREZIDENTA NODAĻA
"Vai draudi kaut kādā veidā nevar tikt vērsti pret prezidentu?"
Tika pieņemts lēmums, ka prezidentam šobrīd nekādas briesmas nedraud,
tāpēc nolēmām ļaut viņam turpināt pasākumu.
Labrīt! Čau!
-Čau! -Kā tev klājas?
Atceros, kā viņš ienāca.
Jau septiņu gadu vecumā bērni zina, kas ir prezidents, vai ne?
Es atceros, ka pat sajutu - toreiz…
ŠANTALA GERRERO SKOLAS AUDZĒKNE
…jutos it kā samulsusi un apreibusi,
it kā es dotos uz Disnejlendu vai kur.
Un es uzliku roku uz sirds.
Kad tu esi tik mazs un domā par patriotiskām lietām…
Mēs ik dienu dodam uzticības zvērestu. Un es burtiski uzliku roku uz sirds.
-Gatavību! -"Varde".
-Jā, "varde". Gatavību! -"Var".
Jā, "var". Gatavību!
Atrodos tieši Pasaules tirdzniecības centra pakājē.
Šī acīmredzot bija pasažieru lidmašīna.
No tā, ko redzam, izskatās,
ka tā varētu būt iegājusi pa vienu pusi iekšā un pa otru iznākusi ārā.
Tā varētu būt.
PLKST. 9.00 - MANHATANAS CENTRS ŅUJORKA
Tā ietriecās ar tādu spēku, ka visa apkārtne nodrebēja.
Mēs esam sazvanījuši aculiecinieku,
kurš atrodas Empire State Building.
Bob Bredlij, ko redzat jūs?
Es redzēju to lidmašīnu.
Neizskatījās, ka tā būtu nevadāma vai ka tai būtu kādas problēmas.
Tā nemainīja virzienu. Tā lidoja tieši uz ēku.
It kā viņi gribētu ielidot ēkā.
Mans uzdevums bija pārbaudīt,
vai prezidentam ir nodrošinātas visas vajadzīgās saziņas iespējas.
KAPTEINE DEBORA LĒVERE - ĀRKĀRTAS SITUĀCIJU TELPAS DIREKTORE, 2001-2003
Es prasīju savai komandai, vai viņi var atrast televizoru.
Zvanīju uz Baltā nama Ārkārtas situāciju telpu savam vecākajam vietniekam.
Es pa klausuli runāju ar viņu
un skatījos - tāpat kā visa pārējā valsts skatījās -,
kā pulksten 9.03 otrā lidmašīna
ietriecās Pasaules tirdzniecības centra otrā tornī.
Ak mans dievs!
-Ak mans dievs! -Ak nē!
Ak mans dievs!
Kad ietriecās otrā lidmašīna, dzirdēju, ka visiem telpā aizrāvās elpa.
Prātā bija divas domas.
Viena - par tikko bojā gājušajiem.
Un to, ka tas ir uzbrukums Amerikai.
Otra doma, kas tobrīd bija man prātā…
"Cik liela ir iespēja, ka lidmašīna atlido un ietriecas skolā,
kurā esam mēs?"
-Gatavību! -"Smaids".
Jā, "smaids".
Pa skaņām! Gatavību!
"Smaids".
-Kāds vārds? -"Smaids".
Jā, "smaids". Izlasiet šos vārdus…
Pēkšņi, tur stāvot blakus prezidentam, es aptveru,
ka viņš ir vienīgais, kurš nezina, ka ēkā ir ietriekusies otra lidmašīna.
Un tā šķita kā mūžība. Droši vien tās bija tikai pāris minūtes.
Un tad personāla vadītājs pieņēma lēmumu
ieiet iekšā un iečukstēt viņam to ausī.
Endijs Kārds pienāk man aiz muguras un saka:
"Otra lidmašīna ir ietriekusies otrā tornī. Amerikai uzbrūk."
Un es skatos, kā bērns lasa.
Es viņu cieši vēroju, un viņa lūpas bija savilktas un sakniebtas.
Pavisam īsu mirkli acīs bija tāds kā izbiedēts skatiens.
Pa televizoru varēja burtiski redzēt…
DENS BĀRTLETS - BALTĀ NAMA KOMUNIKĀCIJAS DIREKTORA VIETNIEKS, 2001-2002
…kas notiek ASV prezidenta prātā.
Viņa domas par to, ko nozīmē būt prezidentam,
mainījās visu acu priekšā.
Tas viss notika reāllaikā.
-"Bet." Gatavību! -"Bet tas…"
Ja ir jāvada organizācija krīzes laikā,
ir ļoti svarīgi noteikt toni un nekrist panikā.
Es negribēju lēkt augšā no krēsla
un pārbiedēt pilnu klasi ar bērniem.
Un tā es gaidīju.
Mēs jutām, ka prezidents ir jāpārvieto un jādabū prom no turienes.
EDIJS MARINCELS - SLEPENĀ DIENESTA PREZIDENTA NODAĻA, 2001-2005
Viņš varēja kļūt par vieglu mērķi.
Ja kāds spēja izplānot ielidošanu Dvīņu torņos,
tad viņi noteikti spēja noskaidrot, kur atrodas prezidents.
Mums bija jāņem vērā, ka situācija var saasināties,
tāpēc es sapulcēju savus puišus pa kreisi no skatuves
un mēs plānojām ēkas evakuāciju.
"Bet vienu dienu atnāca mašīnu zaglis"…
Es zināju, ka ar prezidentu par to būs jācīnās,
jo viņš, protams, negribēs doties prom.
Krīzes mācība - bez tās, ka jābūt mierīgam, - ir tā, ka ir kaut kas jāsaka.
Cilvēki visā valstī tam nespēja noticēt, bija šoks un šausmas.
Vienmēr ir tukšums, un tajā tukšumā ienāk…
Šajā gadījumā kas tāds, kas izvērtās par psiholoģisku cunami.
Nolieciet tās zem saviem krēsliem, un liels jums paldies, ka šodien atnācāt.
Tā es piecēlos, mierīgi izgāju un devos atpakaļ uz savu telpu.
Par to es runāšu vēlāk.
Pirmais, ko es teicu: "Sazvaniet FIB direktoru,
atveriet līniju ar viceprezidentu,
atveriet līniju ar Baltā nama Ārkārtas situāciju telpu!"
Un Denam Bārtletam es teicu: "Uzrakstiet prezidentam kādas piezīmes!"
Tas bija neprātīgs juceklis, kā mēs vācām pēc iespējas vairāk informācijas,
lai prezidents varētu pateikt pietiekami daudz
un demonstrēt, ka viņš saprot, kas notiek.
Un mums nebija priekšrakstu.
Nav nekā tāda, kur būtu rakstīts: "Tā, tagad notiek šis.
Atveriet, un te būs uzrakstīts, kā šo situāciju atrisināt."
Nekā tāda nebija.
Es jautāju prezidentam: "Ar ko jūs gribētu runāt vispirms?"
Un teicu: "Ser, esmu sazvanījusi viceprezidentu."
Pirmā saruna galvenokārt bija par to,
vai mēs to nosauksim par teroristu uzbrukumu.
Mēs bijām vienisprātis, ka acīmredzot tas ir teroristu uzbrukums.
Un tas būtībā noteica visu to, kas no tā izriet.
Man un Dikam Čeinijam
bija diezgan skaidrs, ka tas ir labi organizēts uzbrukums,
lai nodarītu lielu postu mūsu valstij.
Es biju birojā.
PLKST. 9.16 - TIESLIETU DEPARTAMENTS VAŠINGTONA
Ienāca mans palīgs un teica: "Zvana Bārbara."
Es biju atvieglots, ka viņa ir dzīva.
Bet viņa uzreiz man pateica, ka viņas lidmašīna ir nolaupīta,
un zvans atvienojās.
Te Džons Tomass, operāciju vadītājs.
Domāju - mums tas nekavējoties visiem jāpaziņo.
American 77 tikko bija uz rietumiem no Čārlstonas Rietumvirdžīnijā
un nozuda no mūsu radaru ekrāniem.
Mēs uzskatām, ka šī lidmašīna varētu būt nolaupīta.
Zinot par Tirdzniecības centru,
varētu būt, ka ir vēl viena neuzraudzīta lidmašīna.
Prezidents Bušs pazina Bārbaru. Tikai divas dienas iepriekš viņa televīzijā…
BĀRBARA OLSONE ADVOKĀTE
…viņu aizstāvēja.
Prezidentam Bušam ir taisnība. Bērniem jāprot lasīt, citādi viņi būs pazuduši.
Izglītības jautājums ir viņa darba kārtības centrā. Viņam ir…
Un visi viņa administrācijas vadītāji zināja, kas ir Bārbara.
Nezinādami par šo trešo nolaupīšanu,
Floridā prezidents un viņa palīgi aizvien cenšas iegūt informāciju
par diviem pirmajiem uzbrukumiem.
Visi zvanīja pa telefonu,
mēģinot noskaidrot, kas notiek.
Parasti, kad ir nozīmīgas un satraucošas ziņas,
prese var piekļūt daudz kam tādam, kam valdība nevar,
jo presei visur ir kameras.
Tas, ko tagad pārraida TV kanāli, ir ļoti svarīga informācija.
Sākās ziņu atkārtojums,
un prezidents apsviedās apkārt, lai redzētu, uz ko Dens norāda,
kad lidmašīna ietriecās tornī.
Varēja just sasprindzinājumu. Cilvēki pēkšņi pārstāja runāt pa telefonu,
lai to redzētu. Mums tā bija pirmā reize.
Mēs nespējām tam noticēt.
Un no ļoti mierīgas un skaistas dienas
tā kļuva par tādu, kas pasauli dramatiski izmainīja.
Kamēr prezidents aptver Ņujorkā notikušo šausmīgo uzbrukumu…
Amerikas debesīs krīze saasinās.
PLKST. 9.25 - GAISA SATIKSMES KONTROLES KOMANDCENTRS - VIRDŽĪNIJA
Ap to laiku mēs centāmies
ierobežot to lidmašīnu skaitu, kuras varētu pacelties gaisā.
Es aizliedzu pacelties visām lidmašīnām valstī.
Gaisā bija vismaz 4000 lidmašīnu.
BENS SLAINIJS - FAA NACIONĀLO OPERĀCIJU VADĪTĀJS, 2001-2002
Es zināju - vismaz pieņēmu -, ka to nav veicis jucis lidmašīnas nolaupītājs.
Tā ir saskaņota vairāku cilvēku rīcība.
Kamēr gaisa satiksmes kontrole risina bezprecedenta situāciju,
notiek ielaušanās ceturtās lidmašīnas pilotu kabīnē.
United 93, lidmašīna no jums uz vieniem.
19 kilometrus uz austrumiem, 3-7-0.
Kontakta nav. Skatāmies. United 93.
Ei!
Mayday…
Vai redzat United 93?
Izskatās, ka nolaidusies.
United 93, apstipriniet 3-5-0!
Vai United 93 ir uz dienvidiem no Šardonas?
Dzirdam jocīgas skaņas. Cenšamies sazināties.
-Jūs to redzat? -Nē.
Kamēr tiek nolaupīta pēdējā lidmašīna, United 93,
prezidents Bušs gatavojas uzrunāt tautu,
joprojām nebūdams drošs par šo uzbrukumu patieso būtību.
Dāmas un kungi, šis Amerikai ir grūts brīdis.
Šodien mums ir notikusi nacionāla traģēdija.
Te gaisa satiksmes komandcentrs,
Rietumu zonas satiksmes vadības speciālists.
Visām gaisa satiksmes vadības vienībām jāveic
gaisā esošo lidmašīnu uzskaite.
Pārliecinieties, lai nebūtu nevienas neuzskaitītas lidmašīnas.
Es liku saviem darbiniekiem sazināties ar objektiem visā valstī,
lai viņi mums ziņotu par jebkuru aizdomīgu lidmašīnu.
Tobrīd es apsvēru arī visas gaisa telpas slēgšanu,
taču vilcinājos, zinot, cik lielu haosu tas izraisītu.
Divas lidmašīnas ir ietriekušās Pasaules tirdzniecības centrā.
Bārbara piezvanīja atkal,
un man vajadzēja izstāstīt par abām lidmašīnām,
kas bija ielidojušas Pasaules tirdzniecības centrā.
Mēs apmainījāmies ar pāris sirsnīgiem vārdiem,
un zvans atkal pārtrūka.
Aicinu jūs noturēt klusuma brīdi.
Lūdzu, apsēdieties! Palieciet sēžot!
Lidmašīnā ir bumba.
Izsaucu Klīvlendas centru. Nebija saprotams.
Atkārtojiet lēnām!
Lidmašīnā United 93, iespējams, ir bumba.
Sniedziet papildu informāciju:
kāpēc domājat, ka tā tur ir?
Viņš to kliedz savā frekvencē.
Skaidrs.
Pavisam īsā laikā no klases, kurā bērns lasa,
es biju ticis līdz apziņai, ka Amerikai uzbrūk.
Lai Dievs svētī upurus, viņu ģimenes un Ameriku! Liels paldies.
Mums ir jāpamet Sarasota un prezidents jānogādā drošībā.
Mēs dosimies uz lidmašīnu, cik ātri vien iespējams,
jo drošākā vieta prezidentam šajā laikā,
kamēr mēs nezinām, kas notiek, ir gaisā.
Mēs nekavējoties devāmies ārā uz autokolonnu,
un tika nolemts: mēs brauksim ar maksimālo ātrumu
un visos krustojumos tiks uzstādītas fiziskas barjeras,
lai būtu droši, ka par pašnāvnieku uzbrukumiem nav jāuztraucas.
Es to aptvēru, kad limuzīnā braucu uz prezidenta lidmašīnu.
Man momentā tika nodrošināta nopietna aizsardzība.
Mēs drāzāmies vēja ātrumā, kā saka.
Un es paskatījos pa kreisi un sapratu,
ka visās pusēs ir policijas mašīnas - divas priekšā un divas aizmugurē.
KĀRLS ROVS PREZIDENTA VECĀKAIS PADOMNIEKS, 2001-2007
It kā piesedza no sāniem.
Slepenais dienests teica:
"Uztraucāmies, ka autokolonnā varētu ietriekties mīnēta mašīna,
un gribējām, lai tā uzsprāgst četrus vai sešus metrus tālāk,
lai būtu lielāka iespēja, ka prezidents izdzīvos."
Tāds atskurbinošs brīdis.
Tā kā bažas par prezidenta drošību pieaug…
arī viceprezidentam tiek nodrošināta vēl lielāka aizsardzība.
PLKST. 9.36 - BALTAIS NAMS VAŠINGTONA
Atsprāga vaļā durvis,
un strauji ienāca viens no maniem Slepenā dienesta aģentiem - Džimijs Skots.
Viņš uzlika vienu roku, labo roku, man aizmugurē uz jostas,
otru roku man uz pleca
un burtiski piecēla mani kājās un bīdīja uz durvīm.
Aģents man bija pateicis, ka tuvojas lidmašīna.
Nebija zināms, cik tālu tā ir…
LŪISS "SKŪTERS" LIBIJS - VICEPREZIDENTA PERSONĀLA VADĪTĀJS, 2001-2005
…bet ar ātrumu 800 km/h daudz laika nevajag,
lai tā būtu jau pie mūsu durvīm.
Te Medniece. Kā varu palīdzēt?
Pēc pēdējām ziņām, VFR lidmašīna ir 9,5 km uz DA no Baltā nama.
9,5 km uz DA no Baltā nama?
Jā. Sešas uz DR.
Džimijs izveda mani gaitenī,
lejā pa Rietumu spārna kāpnēm.
Aģentam bija pavēlēts novest mūs lejā
uz tā saukto PEOC - ārkārtas gadījumu centru.
Es pazinu Džimiju un zināju, ka šie puiši ir apmācīti.
Ja viņš tā uzvedas, es labāk klausīšu.
Un nekādas lielās izvēles jau nebija.
-Tā lido prom. -Prom no Baltā nama?
-Jā. -Prom.
Vai nezināt, kas tā par lidmašīnu, kas viņi ir?
Neko. Nav ne jausmas. Nemaz.
Un valdīja liela neziņa par to, kas notiek,
liela neziņa par to, kur ir lidmašīnas.
Daļa no tā brīža problēmas:
bija jāsaprot, kāds ir šī uzbrukuma apmērs.
Kad Kapitolijam tuvojas nezināma lidmašīna,
gaisa satiksmes kontrolieri lūdz kravas lidmašīnu Gofer 06
censties to identificēt.
Gofer 06, lidmašīna ir uz vienpadsmitiem
un 8 km uz ziemeļiem. Kustas ātri.
Tips un augstums nav zināmi.
Te Gofer 06. Lidmašīnu redzam - uz divpadsmitiem.
Kāda tā ir? Redzat?
Izskatās pēc 757, ser.
Pirmā doma, kas ienāk prātā:
viņi uzbrūk arī Vašingtonai, ne tikai Ņujorkai.
Tā lidmašīna lido arvien zemāk,
un izskatās, ka tā atkal paceļas virzienā uz ziemeļiem.
Nav laika sacīt: "Ak kungs! Kas ar mums notiks?"
Katra lidmašīna bija kļuvusi par raķeti.
PLKST. 9.37 - PENTAGONS VAŠINGTONA
-Vašingtona, te Gofer 06. -Gofer 06, ziņojiet!
Izskatās, ka tā lidmašīna ietriecās Pentagonā, ser.
-Redzat, kas tur notika? -Jā. Ietriecās Pentagonā.
Izskatās, ka tā ietriecās Pentagonā.
Lidmašīna ēkā.
Es iegāju Ārkārtas situāciju telpā,
lai mēģinātu sazināties ar Nacionālās drošības padomi…
-Atpakaļ! -…atpakaļ! Ejiet atpakaļ!
Kolins Pauels bija Peru Amerikas valstu organizācijas sanāksmē.
Man teica, ka Džordžs Tenets, CIP direktors, jau esot devies uz bunkuru.
Un teica: "Nevaram sazināties ar ministru Ramsfeldu.
Viņa telefons tikai zvana un zvana, un zvana."
Mēs paskatījāmies uz televizoru, un lidmašīna bija ietriekusies Pentagonā.
Tad es sazvanīju prezidentu. Viņš teica: "Es lidošu atpakaļ."
Tad es izdarīju ko tādu, ko nekad nebiju darījusi un nekad vairs nedarītu.
Es pacēlu balsi uz ASV prezidentu.
Teicu: "Palieciet, kur esat! Mums uzbrūk."
Visas vienības, kas brauc uz Pentagonu!
Esiet uzmanīgi!
Iespējams teroristu uzbrukums.
Un tieši tajā brīdī es aptvēru, ka notiek karš.
Pirmā lidmašīna bija nelaimes gadījums, otrā bija uzbrukums,
un trešā bija kara pieteikums.
Ak manu dieniņ!
Mēs tiešraidē redzam Vašingtonu,
un no Pentagona veļas dūmi.
Es sēžu valdības birojā trīs kilometrus no Pentagona.
Es zināju, kas ir gaidāms, un tad es to ieraudzīju.
Un es sapratu, ka ir noticis tas, no kā es visvairāk baidījos.
Ka tā ir tā American Airlines lidmašīna, kurā ir Bārbara.
Mēs nezinām, vai to ir izraisījusi bumba
vai arī tā ir vēl viena lidmašīna,
kas ir bijusi nomērķēta uz ASV spēka simbolu.
Bija bezpalīdzības sajūta,
domājot par to, ka šajā valstī ir noticis kas tik neiedomājams.
Tās bija patiesas šausmas.
Kad uzzināju, ka American 77 ir ietriekusies Pentagonā,
es slēdzu visu.
Visām lidmašīnām tika dota pavēle nolaisties tuvākajā lidostā
neatkarīgi no tā, kāds ir to galamērķis.
Gaidīšanas režīms. Visiem - gaidīšanas režīms. Te komandcentrs.
Komandcentrs pieprasa, lai pēc iespējas ātrāk
visas lidmašīnas nolaistos zemē.
Visas lidmašīnas neatkarīgi no galamērķa, nolaidieties, cik ātri iespējams!
Tas bija pēdējais solis, ko varēju spert, lai atgūtu kontroli pār gaisa telpu.
Es domāju: "Ja gaisā vairs neviena nebūs,
mēs spēsim tikt galā ar dažiem tiem, kuri būs atlikuši."
Es nespēju iedomāties, ka atliktu daudz tādu, kas varētu radīt problēmas.
Tagad varētu šķist,
ka, iespējams, šai nācijai uzbrūk
no nezināma avota.
Es teiktu: par to nav šaubu.
Tagad mēs redzam kadrus…
Redzam Vašingtonu, redzam Izpildvaras ēku,
kas pašlaik tiek evakuēta tāpat kā Baltais nams.
Mēs redzam, ka upes otrā pusē no Pentagona kāpj dūmu stabi.
Atceros, ka tas izskatījās haotiski, vērojot to no mājām.
KĀRENA HJŪSA PREZIDENTA PADOMNIECE, 2001-2002
Es gribēju nokļūt birojā, taču nezināju, kā lai to izdaru.
Vašingtonas centrs tika slēgts.
Runāju pa telefonu ar personāla vadītāju, kas vadīja manu Baltā nama biroju,
un viņa teica: "Kāren, man jāiet. Mums liek glābties."
Un es teicu: "Nu tad ej!"
Bija tāds pieņēmums,
ka viens no mērķiem varētu būt Baltais nams.
Un Slepenais dienests visiem lika evakuēties.
-Visi atpakaļ! -Paliek tikai būtiskie! Ejiet prom!
Šis ir pa īstam. Aiziet!
Balsis kļuva arvien satrauktākas un skaļākas.
DŽENIFERE MILERVAIZA - BALTĀ NAMA PRESES SEKRETĀRA PALĪDZE, 2001-2002
Mums sauca, lai kustamies, lai ejam ārā.
Izklīst! Lūdzu, dodieties mājās!
Atceros, ka saskatījos ar sievieti,
kas bija no Slepenā dienesta, un atceros, ka viņa man uzkliedza:
"Novelc augstpapēdenes un skrien!"
Tas 747 izskatās aizdomīgi.
Augšā uz divpadsmitiem. Tas asi pagriežas. Velns!
-Acumirkli! -Tās lido uz Kapitoliju.
Visi prom no Kapitolija!
Vašingtonas ielas… Mašīnas bija apturētas ceļa vidū…
MĒRIJA METELINA VICEPREZIDENTA PADOMNIECE, 2001-2002
…joprojām darbojās, durvis vaļā.
Visur skrēja cilvēki. Bija dūmi.
Kā filmā Trakais Makss.
…jūs visi, atkāpties un prom!
Vai saprotat? Jums jāatkāpjas un jāiet prom.
Kad pirmo reizi ASV vēsturē Amerikas debesis tiek slēgtas
un Kapitoliju sagrābj bailes,
jauni draudi izraisa bažas par prezidenta drošību.
Kad ieradāmies lidostā,
mēs sākām saņemt ziņas no izlūkdienesta, ka mērķis varētu būt prezidenta lidmašīna.
Ka skrejceļa galā varētu būt cilvēks, kas rada apdraudējumu.
Kāds ar Stinger raķeti
vai pat kādu lieljaudas šauteni.
Bija neiedomājams spiediens,
lai dabūtu visus lidmašīnā, cik ātri vien iespējams.
Uz mums kliedza: "Kustieties, kustieties!" - lai mēs iekāptu ātrāk.
Atceros, ka tiešām biju nobijies, skrienot augšā pa trapu,
un prātā iešāvās nesakarīga doma:
"Nekad agrāk, esot kopā ar prezidentu, man nav bijis bail."
Atceros, ka daži no lidmašīnas apkalpes mani sveicināja pie durvīm
un viņi stipri trīcēja.
Pulkvedis Tilmens man teica:
"Es varu pagriezties un lidot pretējā virzienā,
bet tā būs stāvākā pacelšanās, kādu 747 jebkad veikusi,
un jums jāgādā, lai prezidents atrastos sēdus."
Teicu: "Par to es parūpēšos. Dariet tā!"
Tika nolemts braukt uz priekšu un pagriezties,
lai neļautos apdraudējumam skrejceļa galā,
un izspiest no lidmašīnas maksimālo.
PULKVEDIS MARKS TILMENS - PREZIDENTA LIDMAŠĪNAS KOMANDIERIS, 2001-2009
Mēs izmantojām pilnu jaudu. Lidmašīna bija ļoti viegla, pasažieru maz.
Mērķis bija pacelties gaisā un ātri tikt prom.
Mana vieta bija kādus 18 metrus tālāk, un es tur stāvēju.
Es vienīgā nesēdēju un nebiju piesprādzējusies.
Tā es tur stāvēju pie prezidenta,
kad dzinēji ierēcās un mēs rēkdami aiztraucāmies pa skrejceļu.
Nodomāju: "Kaut kas neticams! Lidmašīnas tā nepaceļas."
Es atspiedos ar kāju pret prezidenta rakstāmgaldu un ar muguru pret starpsienu
un tur piespiedos.
Prezidents pārlika man pāri roku.
Un mēs pacēlāmies tādā leņķī, kādā es nekad vairs negribu pacelties.
Es daļēji nonācu bezsvara stāvoklī.
Es biju stīva no bailēm.
Tā bija ļoti emocionāla pieredze visiem.
Es centos būt nosvērts, mierīgs un lietišķs.
Bet daži cilvēki strauji elsoja vai…
"Bet kas ar mums notiks?"
Un it kā pielaida citiem savas bailes.
Es negribēju, lai tas ietekmē lēmumus,
kas prezidentam būs jāpieņem.
Tāpēc dažus cilvēkus mēs nelaidām viņam klāt.
Es centos apkopot informāciju,
lai varētu sākt pieņemt racionālus lēmumus.
Prezidents man teica: "Es gribu, lai sazvani Džordžu Tenetu," -
viņš bija CIP direktors, mans priekšnieks, -
"un pasaki Džordžam, ka es gribu būt pirmais, kam tiks pateikts,
ja viņš uzzinās jebko par to, kas to izdarīja."
Prezidents izmisīgi gribēja uzzināt par uzbrukumiem ko vairāk,
bet viņam uzreiz radās jaunas grūtības.
Todien prezidenta lidmašīnā bija problēmas ar sakaru iekārtām.
Telefons, kuram vajadzēja savienot prezidentu ar viceprezidentu
un citiem bunkurā zem Baltā nama, visu laiku atvienojās.
Atceros, kā prezidents, ārkārtīgi satraukts, turēja klausuli.
Tā mums nebija pilnvērtīgu sakaru.
TIEŠRAIDE FOX NEWS TRAUKSME
TV uztveršana. Prezidenta lidmašīnā nebija satelīta televizora.
Mēs varējām uztvert televīziju,
kad lidojām pār pilsētām, kurās antena uz zemes
raidīja pietiekami stipru, pietiekami spēcīgu signālu,
ka mēs to varējām uztvert 12 000 metru augstumā.
Kad lidojām caur šīm dažādajām TV zonām,
televizors bija ieslēgts un mirgoja…
Tas bija spocīgi, jo nebija pastāvīga attēla.
Kad TV parādījās, mēs visi metāmies skatīties,
jo uzzinājām jaunu, svaigu informāciju.
Un tad, mums lidojot tālāk, signāls izzuda
un TV ekrāns kļuva pelēks.
Tas ir pārsteidzoši, ka gandrīz visgrūtāk bija saņemt informāciju tur,
kur informācijai pašsaprotami vajadzēja būt nodrošinātai
vislabākajā kvalitātē, lai to saņemtu ASV prezidents.
Tikai 73 minūtes pēc uzbrukumu sākuma
televīzijas signāls prezidenta lidmašīnā nejauši noturas
pietiekami ilgi, lai būtu redzams attēls.
PLKST. 9.59 - MANHATANAS CENTRS ŅUJORKA
Pēc divām. Pēc divām, vienas.
Mēs esam tik tuvu Pasaules tirdzniecības centram, cik iespējams.
Jūs redzat, ka te sapulcējušies ugunsdzēsēji, policisti, FIB aģenti,
un redzat abus torņus…
Milzu sprādziens mums visiem met virsū drupas. Mums jāskrien prom!
Ak nē!
-Ak mans dievs! -Ak nē!
Ak dievs!
Nu velns!
Ak vai!
-Nu ve… Vai! -Skrien! Aiziet!
Uzmaniet, kas aiz muguras!
Nu velns!
Tie kadri man ir iededzināti prātā.
Prezidenta lidmašīnā nebija ne skaņas - tikai lidmašīnas dūkoņa.
Es biju šausmās.
Palika slikti.
-Stāviet, kur esat! -Stāviet uz vietas!
Stāviet, kur esat!
Mēs visi bijām kā sastinguši.
Mēs varējām vienīgi šausmās noraudzīties, un visi klusēja.
Prātā bija tikai doma par to,
cik daudz cilvēku ir gājis bojā šajā vienā mirklī.
Es redzēju cilvēku, kas visiem spēkiem cenšas
apvaldīt visas dažādās emocijas.
Emocijas, kuras kontrolēt viņam kļuva arvien grūtāk un grūtāk, bija dusmas.
Brieda tas…
"Jums liekas, ka jums par to nekas nebūs?"
Es zināju: ja mums uzbrūk,
man kā prezidentam ir uzdevums aizsargāt valsti.
Un es vēl nezināju, kas viņi ir.
Darāmo darbu sarakstā bija viens punkts - sadot viņiem.
Es gribēju doties atpakaļ uz Vašingtonu.
Es esmu virspavēlnieks,
un es gribēju būt darbības centrā.
Es teicu: "To mēs nevaram.
Kamēr nebūsim pārliecināti, ka Baltais nams un Vašingtona ir droši,
mums būs jālido kur citur."
Mēs nekādā gadījumā nevedīsim viņu uz nedrošu zonu.
Es ieteicu lidot uz rietumiem, nevis austrumiem.
Pēkšņi es jutu, ka lidmašīna pagriežas, lai vairs nelidotu uz ziemeļaustrumiem.
Un es pasaucu Endiju un teicu: "Endij, lidosim uz Vašingtonu!"
Viņš teica: "Ir stingri ieteikts to nedarīt."
Pateicu prezidentam, ka dosimies uz Bārksdeilas Gaisa spēku bāzi,
lai dabūtu vairāk informācijas par to, kas notiek.
Mēs varam ierakstīt uzrunu Amerikas tautai.
Tur jau notiek mācības,
viņiem jābūt augstākajā kaujas gatavībā.
Bet prezidents nelokāmi gribēja atgriezties Vašingtonā.
Viņš man teica:
"Es esmu Savienoto Valstu prezidents. Mēs brauksim atpakaļ uz Vašingtonu."
Un es teicu: "Jūs negribat pieņemt šo lēmumu tieši tagad.
Nedomāju, ka gribat pieņemt šo lēmumu tieši tagad.
Domāju - mums jāzina vairāk."
Un viņš teica: "Es pieņemu šo lēmumu tieši tagad!"
Man bija saruna ar prezidentu,
un mans ieteikums bija, lai viņš vēl nelido atpakaļ.
Vašingtonai uzbruka, arī Ņujorkai,
un bija svarīgi, lai mēs abi - prezidents un viceprezidents -
nebūtu kopā.
Endijs Kārds lidmašīnā un es pa telefonu
būtībā pārliecinājām viņu.
"Vēl ne."
Jo mēs vienkārši nezinājām.
Ne man, ne viņiem nebija šaubu par to,
ka es esmu virspavēlnieks.
Tāpēc bija svarīgi, lai man būtu tādu cilvēku komanda, kuri saprot
subordināciju un to, kāda loma ir prezidentam.
Bet lieki teikt,
ka drošības spēkiem būtiski šķita nodrošināt valdības pēctecību.
Mēs bijām ļoti priecīgi, ka prezidents piekrita
nesasteigt lēmumu par došanos atpakaļ uz Vašingtonu.
Un došanās uz Bārksdeilu mums dotu iespēju pārgrupēties,
tāpēc mēs izveidojām plānu - ko mēs darīsim.
Zem mums ir lidmašīna.
Numur 56865, te Klīvlendas centrs. Sapratu.
Man jums ir jautājums. Mēs redzam Boeing 757.
Vai jūs to redzat, ser, un, ja iespējams, vai varat pateikt, kādā augstumā?
Dienvidaustrumu virzienā.
Redzam.
Tā ir aiz mums un tikai kādus 300 metrus augstāk.
Debesīs palikusi tikai viena zināma nolaupīta lidmašīna.
Kontrolieri tai seko līdzi, sarunājoties ar citu lidmašīnu.
Tā laižas zemāk. Pietuvojas mūsu augstumam.
Mēs to redzam, jā.
Numur 56865, iesaku turēties no tās pa gabalu.
Lidojiet uz ziemeļiem, cik ātri varat.
Ar informācijas trūkumu cīnās ne tikai kontrolieri,
bet arī tie, kuri atrodas Baltā nama bunkurā.
Mēs bijām kā miglā.
Tika ziņoti konkrētu lidmašīnu numuri…
DŽOŠUA BOLTENS - BALTĀ NAMA PERSONĀLA VADĪTĀJA VIETNIEKS, 2001-2004
…kuru lidojumi izskatījās aizdomīgi.
Mums regulāri ziņoja, cik lidmašīnu vēl ir gaisā,
par cik lidmašīnām ziņu vēl nav.
Lidmašīna lido šurp, lidmašīna lido turp.
Man ziņoja, ka pie Valsts departamenta ir uzsprāgusi mīnēta mašīna.
Pienāca daudz informācijas,
un liela daļa no tās bija nepatiesa.
Ko tā dara tagad?
Izskatās, ka tā varētu griezties mazliet uz ziemeļiem. Tā ir?
Tā ir. Izskatās, ka tā tagad grīļojas.
Galvenais satraukums bunkurā
bija par to, cik debesīs vēl ir teroristu sagrābtu lidmašīnu,
kuras dodas uz citiem mērķiem Amerikas Savienotajās Valstīs,
un kā ar to tikt galā.
Jo mums nebija ne jausmas.
Tā grīļojas šurpu turpu.
Paldies, ser.
Nevienā rokasgrāmatā nav rakstīts,
kas šādā situācijā jādara.
Būtībā mēs rīkojāmies pēc savas labākās saprašanas.
NORMENS MINETA TRANSPORTA MINISTRS, 2001-2006
Es sēdēju tieši pretī viceprezidentam,
kad ienāca palīgs militārajā jomā
un ziņoja, ka vēl viena lidmašīna lido no ziemeļiem uz Vašingtonu.
Bija pieņēmums, ka šī lidmašīna ir nolaupīta.
Izrādījās, ka tā bija, šķiet, United 93.
Viņš lūdza, lai viceprezidents atļauj iesaistīt militāro lidmašīnu.
Tad viceprezidents izmantoja ļoti militāru terminu.
DAGS KOHREINS - VICEPREZIDENTA PALĪGS MILITĀRAJĀ JOMĀ, 2001-2003
"Uzņemiet pēdas!"
Ikviens telpā zināja, ko tas nozīmē.
"Notrieciet to lidmašīnu!"
Iestājās klusums, kamēr cilvēki aptvēra
tikko doto pavēli.
Es piezvanīju un runāju ar prezidentu.
Saņēmu viņa apstiprinājumu tam, ko mēs gribējām darīt.
Mēs nezinājām, cik lidmašīnu ir debesīs,
cik ir nolaupītas.
Es pieņēmu lēmumu.
Vai es par to biju priecīgs? Nē.
Bet vai es par šo lēmumu biju pārliecināts? Jā.
United 9-3. Vai jums par to ir informācija?
Jā, tā ir zemē.
-Zemē? -Jā.
Kad tā nolaidās? Jo mums ir…
Tā nenolaidās.
Tā zemē?
Jā, uz ziemeļaustrumiem no Kempdeividas.
Viens no sardzes vīriem ienāca un teica:
"Pēdas ir likvidētas."
Un viceprezidents jautāja: "Vai lidmašīna ir notriekta?"
Un viņš teica: "Pēdas ir likvidētas."
Viceprezidents paskatījās uz mani un jautāja: "Vai mēs uzņēmām tās pēdas?"
Un es teicu: "Es nezinu."
Mums bija pamatots iemesls uzskatīt, ka to lidmašīnu esam notriekuši mēs.
Kamēr bunkurā esošie mēģina noskaidrot,
vai United 93 notriekšana ir viņu pašu rīcības sekas,
pēkšņi uzmanība atkal ir jāpievērš Ņujorkai.
Pirms stundas cilvēki degvielas uzpildes stacijā
pagriezās, lai redzētu dūmus, kas nāk no pilsētas.
PLKST. 10.28 - MANHATANAS CENTRS ŅUJORKA
Cilvēki iznāk no veikaliem, lai skatītos.
Tagad cilvēki savācas lielās grupās.
Uz viena stūra es redzēju, ka cilvēki ir sadevušies rokās un lūdzas.
Es stāvu uz Manhatanas tilta, kas ir slēgts…
Tas ir atvērts gājējiem.
Daži cilvēki iet pāri, bet viņi nespēj vienkārši…
Kā es skatos, kaut kas… Izskatās, ka ēka grasās…
Vai tā ēka slīd lejup? Vai sabrūk Pasaules tirdzniecības centra otrā ēka?
Jā, tas ir otrais tornis. Tas ir otrais…
Tas pat neuzsprāga. Tas vienkārši izkusa.
Mans prāts nespēja aptvert to, ko es redzēju.
Tas bija nopietns uzbrukums Amerikas Savienotajām Valstīm.
Un bija diezgan skaidrs, ka bojāgājušo būs ļoti daudz.
Tas bija briesmīgs brīdis.
Mēs skatījāmies TV, un no pasaules lielākās lielvaras
varas centra nebija iespējams izdarīt neko.
Bet tajā telpā mums bija jāizdomā,
ko varam darīt, lai novērstu šādus gadījumus turpmāk.
Šajā nacionālās traģēdijas brīdī
gan prezidenta lidmašīnā, gan bunkurā
valdība pūlas atgūt kontroli.
Sakaru ierīces tur lejā bija neatbilstošas.
Ja mums bija ekrāns…
Mēs nezinājām, kas ārā notiek,
jo, ja bija redzams attēls, tad nebija skaņas.
Ja bija skaņa, tad nebija attēla.
Un tas bija biedējoši.
Valsts nesaprata, kas notiek, un arī mēs nesapratām.
Un tā ir ļoti baisa situācija.
Valdība šim brīdim nebija labi sagatavota.
Pats bunkurs bija novecojis.
Mēbeles un tehnika droši vien bija vismaz 20 gadus vecas.
Atceros, ka bunkura komandieris pasauca mani malā,
kad bīstami sāka kristies skābekļa līmenis bunkurā,
jo tur bija pārāk daudz cilvēku.
Visi kļuva miegaini. Domāju: "Kaut kas te nav kārtībā."
Mēs bijām iztērējuši skābekli
un ieelpojām paši savu CO2.
Mēs paši sevi indējām.
Beigās teicām, lai daudzi cilvēki iet uz citām telpām.
Tajā vietā viņi nebija vajadzīgi.
Kamēr administrācija cīnās ar bunkura ierobežojumiem,
ienāk ziņas par tūlītējiem draudiem prezidenta lidmašīnai,
un par to nekavējoties tiek informēts prezidents.
Tika saņemts zvans: "Eņģelis būs nākamais."
Un "Eņģelis" bija prezidenta lidmašīnas kodētais nosaukums.
Visiem pārskrēja drebuļi.
Kurš zina prezidenta lidmašīnas kodēto nosaukumu?
Kad par to uzzināja prezidenta lidmašīnas pilots pulkvedis Tilmens,
viņš pie kāpnītēm, kas ved uz pilota kabīni,
nostādīja gaisa spēku drošības dienesta virsnieku
un pavēlēja augšā nelaist nevienu.
Padomājiet!
Iekšējās svētnīcas iekšējā svētnīca,
un pilots uztraucas, vai nav iesaistīts kāds no prezidenta aprindām,
kas varētu mēģināt notriekt prezidenta lidmašīnu.
Mēs centāmies izdomāt, kā tieši mums varētu uzbrukt.
Šajā brīdī bija jāpieņem sliktākais scenārijs.
Mums gribēja uzbrukt, kamēr bijām gaisā. Mums bija jābūt uz to gataviem.
Kad uzzinājām, ka mērķis ir prezidents,
mēs nevarējām riskēt.
Mēs uzskatījām, ka visi ieroči ir atņemti.
Mēs bijām izdarījuši visu, ko varējām.
Bet nekad jau nevar zināt.
Prezidents bija lidmašīnas priekšgalā.
Darbinieki un Slepenais dienests bija lidmašīnas centrā,
un preses pārstāvji un visi viesi - lidmašīnas aizmugurē.
Mēs likām, lai aģenti atnāk uz lidmašīnas priekšgalu,
stāv blakus prezidenta salonam
un neļauj nevienam iekļūt priekšgalā.
Pat Baltā nama augstākā līmeņa darbiniekiem nebija ļauts tur iet,
ja vien prezidents viņus nepasauca.
Drošība uz klāja tiek pastiprināta,
taču joprojām ir pamatotas bailes no ārēja uzbrukuma.
Prezidenta lidmašīna lido bez noteikta maršruta.
Skaidrs.
Mēs nezinām, kurp viņi ir nolēmuši doties,
bet viņus joprojām nepavada iznīcinātāji.
-Nepavada? -Tieši tā.
Sasodīts!
Tajā brīdī…
uz mums bija notēmēts.
Un mēs nekādi nezinājām, kāds ir visa šī uzbrukuma apmērs.
Mēs nezinājām, vai tagad ir tā sākums, vidus vai beigas.
Vairums cilvēku teiktu, ka viena no drošākajām vietām
būtu kopā ar Amerikas Savienoto Valstu prezidentu.
Tā bija pirmā reize, kad par to bija jāsāk šaubīties.
Ziniet: "Varbūt šī tomēr nav labākā vieta, kur būt."
Un tad pēkšņi mēs saņēmām radio izsaukumu.
Tie bija divi F-16. "Mēs jūs piesedzam."
Un tā bija tik laba sajūta, jo viņi ir mūsējie
un viņi lido šurp, lai būtu mums blakus.
Es biju nometies uz viena ceļa.
Mana roka bija uz tādas kā palodzes, un es skatījos ārā.
Cilvēki noteikti domā, ka prezidenta lidmašīnu iznīcinātāji pavada vienmēr,
bet Savienotajās Valstīs tā notiek ļoti reti.
Un, ziniet…
GORDONS DŽONDRO - BALTĀ NAMA PRESES SEKRETĀRA PALĪGS, 2001-2003
Tas lika saprast, cik viss ir nopietni.
Tas nebija…
Tas bija kas tāds, par ko es nebiju aizdomājies.
Kāpēc prezidenta lidmašīnu vajadzētu pavadīt iznīcinātājiem?
Izrādās, ka tā bija šausmīga kļūdu virkne.
Zvanītājs nebija lietojis vārdu "Eņģelis", bet bija teicis "prezidenta lidmašīna".
Viens no izlūkdienesta virsniekiem rīkojās, kā ierasts pie viņiem.
Vārdu "Eņģelis" lietoja viņi
un nodeva šo informāciju bunkuram zem Baltā nama,
kur atradās viceprezidents,
kurš tālāk to nodeva prezidentam, sakot: "Eņģelis ir nākamais."
Tas, cik daudz ir aplamas informācijas brīdī,
kad ir krīzes situācija, ziņas netiek pietiekami filtrētas
un cilvēki katram gadījumam padod visu tālāk, ir satriecoši.
Esam saņēmuši ziņas, ka šorīt avarējusi liela lidmašīna
Rietumpensilvānijā - Boeing 767.
Mēs nezinām, vai tas ir kaut kā saistīts
ar notikumiem Ņujorkā un Vašingtonā.
Kad sabiedrība uzzina, ka avarējusi ceturtā lidmašīna - United 93 -,
administrācija joprojām mēģina noskaidrot,
vai to izraisījusi tās rīcība.
Atceros, ka viceprezidents, runājot pa telefonu ar Pentagonu, teica:
"Jums ir jāzina, vai jūs notriecāt pasažieru lidmašīnu vai ne."
Bet viņi atkārtoja: "Nevaram apstiprināt."
Pentagons noteikti izpētīja to jautājumu no visām pusēm,
lai būtu pārliecība, ka sniedz mums pareizu atbildi.
Beidzot mums paziņoja: "Nē, mēs to nenotriecām."
Patiesībā United 93 bija nogāzusies,
jau labu laiku pirms tika dota pavēle to notriekt.
Tie bija pasažieri, nevis valdība, kas stājās pretī nolaupītājiem.
Kā izrādījās, pasažieri uz klāja
spēja rīkoties ātrāk un efektīvāk par mums.
Cilvēki ieņēma pilota kabīni, upurēja paši savu dzīvību,
lai izglābtu daudzu citu cilvēku dzīvību.
Un es joprojām apbrīnoju šādu attieksmi.
Ik reizi, kad es par to domāju, man acīs saskrien asaras
par viņu upuri todien Šenksvilā.
Džims Kelstroms,
bijušais FIB Ņujorkas biroja darbinieks, ir ēterā.
Džim, ko domājat?
Pirmkārt, es domāju par milzīgo bojāgājušo skaitu.
Mirušo skaits ir vienkārši šokējošs.
Par šo dienu pēc 50 gadiem
mūsu bērniem mācīs,
ka mēs uz Amerikas zemes karojām ar terorismu.
Starp citu, es iedomājos, kad tikko pieminēji:
šajā brīdī ir ļoti svarīgs kas cits.
Un es negribu izklausīties melodramatisks.
Kur ir Savienoto Valstu prezidents?
Savienoto Valstu prezidents… Es zinu, ka nezinām, kur viņš ir.
Bet drīz valstij būs jāzina, kur viņš ir.
Amerikas lielākā pilsēta ir izpostīta,
galvenā militārā mītne ir liesmās,
un prezidents - tālu prom no mājām.
VAŠINGTONA BĀRKSDEILAS GAISA SPĒKU BĀZE
PLKST. 11.45 - BĀRKSDEILAS GAISA SPĒKU BĀZE LUIZIĀNĀ
Tā vietā, lai lidotu uz Vašingtonu, mēs devāmies uz Šrīvportu Luiziānā.
Godīgi sakot, todien bija arī humors.
Viens tāds brīdis bija, kad nolaidāmies:
man likās, ka iznākam no filmas Doktors Streindžlavs dekorācijām.
Viņiem bija bumbvedēju mācības,
tāpēc tur bija pielādēti bumbvedēji.
Un mūs iesēdināja kaut kādā mašīnā.
Prezidentam nebija bruņu limuzīna.
Piebrauca zils Dodge minivens, lai brīvās pasaules līderi nogādātu drošībā.
Nedomāju, ka jebkad būtu redzējusi ASV prezidentu braucam minivenā.
Un bija militārais šoferis, kurš acīmredzot bija tik nobijies,
ka spieda pedāli grīdā.
Mēs burtiski lidojām pa skrejceļu,
un es seržantam pie stūres teicu:
"Klau, es nedomāju, ka šajā bāzē ir kāds no Al Qaeda,
tāpēc labāk brauksim prātīgi, lai tiekam līdz štābam."
Tās bija lielākās briesmas, kādās todien biju.
Mēs nokļuvām līdz komandiera birojam
un iegājām iekšā.
Viņam bija ļoti labi sakari.
Mēs sazinājāmies ar Vašingtonu.
Šīs sarunas ar turieni bija vajadzīgas, lai saprastu:
"Kāda informācija vēl ir pieejama?
Kas vēl mums būtu jāzina?
Un vai kādi no mūsu ienaidniekiem to nemēģina izmantot?"
Šis ir lielas nedrošības periods.
Un, kad sākām pastiprināt savu aizsardzību,
mēs gribējām pārliecināties, vai krievi saprot,
ka mūsu ieroči nav vērsti pret viņiem.
Es raizējos, ka sovjetiem todien bija mācības.
Un mēs negribējām, ka krievi pārprot to, kas te notiek.
Ja mēs izziņojam trauksmi saviem spēkiem un krievi izziņo savējiem…
Ja mums ir trauksme un viņiem,
tad nav vairs tālu līdz īstam karastāvoklim,
kad viss jau sāk notikt.
Aizsardzība lielā mērā ir automātiska.
Tā ir veidota tā, lai samazinātu cilvēciskās kļūdas ietekmi,
un tam, protams, ir arī saistītais efekts: kad cilvēkiem šajā procesā
būtu jāpiedalās, viņi tiek izslēgti.
Un tā man bija telefona saruna ar prezidentu Putinu un es teicu:
"Prezidenta kungs, mūsu militārajos spēkos būs pastiprināta kaujas gatavība."
Un viņš teica: "Neraizējieties! Mūsējos tā tiks pārtraukta.
Mēs mācības atcēlām."
Un es atceros, ka nodomāju vai gandrīz pie sevis iesmējos:
"Protams, ka jūs zināt, ka mums būs izziņota trauksme. Jūs to redzat."
Bet tajā pašā mirklī es aptvēru, ka Aukstais karš tiešām ir beidzies.
Putins bija reaģējis pareizi.
Tik milzīgu krīžu laikā
ir būtiski, lai vadītāji pastāvīgi mēģinātu cilvēkus nomierināt.
Un es nedomāju, ka ar to var pārspīlēt,
ja tikko ir bijusi krīze.
Un tāpēc bija būtiski,
lai es regulāri nāktu klajā ar paziņojumiem, kad uzzinājām jaunus faktus.
Es skatījos uz viņu kā reportieris, bet arī kā amerikānis.
Es gribu nomierināt Amerikas tautu…
ka visi federālās valdības resursi…
Es piefiksēju, ka uz viņa seju skatos tikpat ļoti kā klausos viņa vārdos.
Un domāju, ka droši vien tā bija visiem cilvēkiem tajā telpā -
gan reportieriem, gan pārējiem.
Es neteikšu, ka viņš izskatījās vajāts,
bet viņa sejā skaidri bija redzams, cik šī situācija ir nopietna.
Lai Dievs svētī!
Tad atkal devāmies prom.
Bet esam sazvanījuši Enu Komptoni no ABC.
Mums var būt jāatstāj šī vieta… Vai dodamies prom?
Pīter, mēs atkal dodamies prom un domāju…
-Uz kurieni dodaties, Enij? -Pīter, man nav ne jausmas.
Joprojām uzstājot, ka jāatgriežas Vašingtonā,
prezidents Bušs liek ātri atstāt Bārksdeilu.
Es atceros, kā iekāpu prezidenta lidmašīnā.
Viņi durvis aizcirta ātri…
un mēs bijām gaisā.
Es gribēju doties atpakaļ uz Vašingtonu,
bet bija daži iebildumi.
Viņš man teica: "Mēs atgriežamies Vašingtonā."
Man it kā pavēlēja.
Un es saku:
"Es tiešām nedomāju, ka gribat pieņemt šo lēmumu tieši tagad." Atkal.
Es viņam to atkārtoju vēlreiz un vēlreiz, un vēlreiz.
Kā viņš saniknojās uz mani! Viņš ļoti saniknojās uz mani.
Varētu būt, ka es viņam mazliet uzbļāvu.
Bet es gribēju tikt mājās.
Taču drošībnieki man sacīja, ka tas nav droši.
Atceros, ka viņš teica: "Es no viņiem nebēgšu."
Viņš gribēja cīnīties. Bija gatavs cīnīties.
Mums kā pārraugiem ir jāspēj pateikt prezidentam nē.
Pēc likuma par prezidenta lidmašīnas lidojumu ir atbildīgs Slepenais dienests.
Tāpēc mums bija viņam jāskaidro, ka tas ir mūsu pienākums
gādāt, lai Savienoto Valstu prezidenta amats būtu drošs,
un: "Šis tiešām nav jūsu lēmums."
Jā, viņš bija šausmīgi pārskaities.
Un būtībā viņš samierinājās, nevis tam piekrita.
Svarīgākais ir tas, ka tad mēs varējām doties
uz vēl drošāku vietu ar labākiem sakariem.
Ofutas Gaisa spēku bāze ir stundas un 15 minūšu lidojumā uz ziemeļiem,
un tur ir viss vajadzīgais, lai mēs varētu savest kopā
visas svarīgās valdības amatpersonas
drošā videokonferencē.
Prezidents par to nebija priecīgs
un lika skaidri saprast, ka šī ir pēdējā reize, kad viņš piekāpjas.
Tāpēc - jo ātrāk, jo labāk.
Tas, kā prezidents pavada šo dienu,
ko mēs redzam viņu darām, ir ārkārtīgi svarīgi.
Ne vien valstij, bet arī viņam pašam.
Šis viņam ir kritisks laiks.
Viņš teica, ka nācija tiek pārbaudīta. Tiek pārbaudīts arī jaunais prezidents.
Galvenais, kas viņam jādara attiecībā uz vairumu amerikāņu, -
ir jāpaziņo, ka viņš ir atbildīgais,
ka viņš ir apņēmies ņemt situācijas kontroli savās rokās
un, kā viņš teica, sadzīt pēdas cilvēkiem, kuri par to ir atbildīgi, un viņus sodīt.
Es redzēju, kā Amerika reaģē.
Es tiešām neesmu pārāk dusmīgs cilvēks,
bet es biju dusmīgs, ka ir nogalināti amerikāņi.
Taču nav iespējams pieņemt racionālus lēmumus, kad esi dusmīgs.
Ir ļoti svarīgi, lai prezidents neizlemtu,
kamēr viņš nav pilnīgi izpratis situāciju un faktus.
Prezidents uzaicināja mani uz savu kabinetu.
Teica, ka jāiet vienam.
Tad prezidents uz mani paskatījās un jautāja: "Maikl, kurš to izdarīja?"
Es atbildēju, ka neesmu redzējis nekādu informāciju,
kas norādītu uz vainīgo,
tāpēc varu viņam pateikt savus labākos pieņēmumus,
nevis rūpīgi izanalizētu informāciju.
Un viņš teica: "Atruna skaidra. Tagad turpini!"
Tas ir Džordžam Bušam ļoti raksturīgi.
Tāpēc es teicu: "Prezidenta kungs, ir divas nacionālas valstis,
kuras spētu to izdarīt.
Irāna un Irāka.
Bet neviena no tām neko neiegūtu,
tāpēc es nedomāju, ka tā būtu viena no tām."
Es teicu, ka, manuprāt, kad būsim šīs pēdas izsekojuši līdz galam,
tad atradīsim Al Qaeda un atradīsim Bin Ladenu.
Un es teicu: "Prezidenta kungs, esmu par to tik pārliecināts,
ka varētu saderēt uz savu bērnu nākotni."
Tad viņš tur vienkārši sēdēja gandrīz piecas minūtes.
Mans uzdevums izmainījās.
Pateikšu citiem vārdiem. Mans uzdevums kļuva kristālskaidrs.
Es domāju: "Ja tā ir Al Qaeda, kas mums ir jādara, lai viņus par to sodītu?"
PLKST. 14.50 - OFUTAS GAISA SPĒKU BĀZE NEBRASKA
Kad ieradāmies Ofutā, gandrīz pirmais, ko prezidents pateica, bija:
"Es gribu atgriezties Vašingtonā. Tūlīt pat."
Doma bija tāda: nokāpsim bunkurā, iepazīsimies ar ziņojumiem.
Bet viņam tas bija prātā jau kopš ierašanās brīža:
"Gribu atpakaļ uz Vašingtonu."
Ena Komptone, kas visu dienu ir kopā ar prezidentu,
ir piezvanījusi no Nebraskas.
Gribam viņai pajautāt, kad ir šāda iespēja.
Enij, vai tu mani dzirdi?
-Jā, Pīter, dzirdu un… -Ko jūs darāt Nebraskā?
Nu, mēs nezinājām, kur esam, līdz nosēdāmies.
Prezidents Bušs ir šeit, Stratēģiskās pavēlniecības mītnē,
un viņš ir nozudis truša alā, Pīter.
Lejā, nokļūstot tur caur nelielu, sarkanu ķieģeļu mājiņu,
lejā - pazemes bunkurā,
kur prezidents vadīs Nacionālās drošības padomes sanāksmi
telekonferences formātā.
Viņš bija Ofutas Gaisa spēku bāzē,
un tur viss notika, un viņš netika atpakaļ.
Viņš tiešām bija kā ieslodzīts.
Tā es uztvēru viņa dusmas.
Viņš nevarēja būt tur, kur viņam bija jābūt.
Visu rītu
centieni prezidentu aizsargāt ir kavējuši viņa iespējas saņemt informāciju.
Bet tagad - 22 metrus zem zemes
un sešas stundas pēc pirmās lidmašīnas trieciena -
viņš beidzot saņem jaunāko izlūkdienesta informāciju.
Ekrānā bija Džordžs Tenets, kurš prezidentu informēja
par to, kas ir noskaidrots
dažās pēdējās stundās.
Vai mēs zinājām, ka tā ir Al Qaeda?
Mums likās, ka jā.
CIP direktors apstiprināja, ka mēs to zinām.
Džordžs teica: "Mēs zinām, ka to izdarīja Al Qaeda."
Viņš teica: "Prezidenta kungs, mēs to apstiprināsim no rīta, bet mēs zinām."
Un prezidents prasīja: "Kā jūs to zināt?"
Un tad Džordžs teica,
ka pasažieru sarakstos ir cilvēki, kas ir bijuši viņu uzraudzības lokā.
12. ALHAZMI NAVAFS
Prezidents pagriezās un paskatījās uz mani.
20. ALMIHDNARS KHALIDS
Un pēc viņa sejas izteiksmes es sapratu, ka viņš saka:
"Man liekas - es tev pateicu, ka gribu būt pirmais, kas to uzzina."
Un šis skatiens pauda vilšanos manī.
Prezidents Bušs burtiski izliecās caur televizora ekrānu un teica:
"Mēs karojam ar terorismu,
un, sākot no šīs dienas, šī ir mūsu administrācijas prioritāte."
Tas bija pirmais, ko viņš mums visiem pateica.
Man tiešām vajadzēja pārliecināties, ka viņi zina, kurš ir noteicējs.
Es negribu teikt, ka kāds sacēlās,
bet komanda darbojas labāk, kad vadītājs ir par sevi pārliecināts.
Un es gribēju, lai viņi zina, ka mums ir vajadzīgs plāns, kā tikt ar to galā,
un ka ikvienam tajā ir sava loma.
Atceros, ka viņš FIB direktoram teica:
"Jūsu darbs tikko izmainījās.
Jūs, FIB, esat pieraduši ķert sliktos, kad noziegums jau ir izdarīts.
Tagad jūsu darbs ir panākt, lai teroristi neizdarītu vēl kādu uzbrukumu."
Es piezvanīju Džordža Teneta asistentam,
un viņš man pateica, ka informāciju, ko CIP todien
bija ieguvis par Al Qaeda, nedrīkst izpaust ārpus viņu ēkas sienām.
Un es skaļā balsī, izmantojot dažus lamuvārdus, jautāju:
"Nedrīkst izpaust Amerikas Savienoto Valstu prezidentam?"
Ilga pauze otrā galā.
Un es teicu: "Atsūtiet to tūlīt pat!"
Un nometu klausuli.
Prezidents Džordžam īpaši jautāja, vai, pēc viņa domām, būs vēl kāds uzbrukums.
Un Džordžs Tenets prezidentam atbildēja: "Domāju, ka šodien vairs ne."
Kad prezidents bija uzklausījis visu sniegto informāciju
un bija beidzis uzdot jautājumus,
viņš piecēlās, uzsita ar roku pa galdu
un teica: "Mēs braucam mājās."
Es nolēmu doties atpakaļ uz Vašingtonu.
Es gribēju teikt uzrunu tautai.
Un teikt uzrunu tautai
no bunkura Nebraskas vidū neatbilda manam priekšstatam par vadīšanu.
Es teicu: "Ja man jāsaka uzruna tautai,
tas notiks no Vašingtonas. Un es dodos mājās."
Dodoties atpakaļceļā, lidmašīnā prezidents
vispirms apstājās pie Slepenā dienesta salona -
pateicās viņiem un uzsita pa plecu.
Un viņš apstājās pie preses salona durvīm.
Viņš pamāja, lai noliekam savus bloknotus. Negribēja, ka viņu citē.
Un tad viņš teica: "Mēs dabūsim rokā tos bandītus."
Un es skatos ārā pa prezidenta lidmašīnas logu
un ir tik skaista, zeltaina pēcpusdiena.
Un bija sajūta, ka sliktākais ir aiz muguras.
Šī bija lielu skumju pilna diena,
un es zināju, ka mamma ar tēti uztraucas par to, kā es jūtos.
Un es beidzot viņus atradu.
Telefonu pacēla māte,
un es jautāju: "Māt, kur jūs, starp citu, esat?"
Viņa teica: "Milvoku nomalē."
Es teicu: "Tu laikam joko. Ko jūs tur darāt?"
Viņa teica: "Tu nosēdināji mūsu lidmašīnu."
Un tā… Tipiska māte.
Un vai es par viņiem raizējos? Protams.
Bet, kad zināju, ka viņi ir drošībā, viss bija kārtībā.
Prezidents izjuta atvieglojumu,
prieku par to, ka atgriežas Vašingtonā.
Domāju, ka daudzi juta atslābumu, ka viss ir beidzies.
Mana sajūta bija: es nezinu, vai mēs tiešām zinām, kas notiek.
Mums ir sajūta, ka viss ir beidzies.
Mūs tiešām pavada F-16,
bet vai es tiešām zinu, ka ir beidzies teroristu iecerētais?
Slepenā dienesta bažas pastiprinās,
kad parādās jauna informācija,
kas spriedzi atkal saasina.
Lidojot atpakaļ,
CIP galvenais birojs uz prezidenta lidmašīnu droši atfaksēja materiālus.
Tajos bija informācija,
ko mums bija atsūtījis kāds Eiropas izlūkošanas dienests.
Ziņa bija tāda, ka torīt notikušais ir pirmais no diviem uzbrukuma viļņiem,
kas vērsti pret ASV.
Vai tā bija daļa no viņu plāna - panākt, ka atgriežamies Vašingtonā,
lai varētu īstenot otro vilni?
Prezidents tikko bija piedzīvojis lielāko uzbrukumu Savienotajām Valstīm
Amerikas vēsturē.
Un tagad viņa izlūkdienesta ziņotājs rāda viņam ziņu,
kas liecina, ka mūs varētu piemeklēt arī otrs vilnis.
Viņš nepateica neko, kas liecinātu, ka tas viņu ir satriecis,
bet es to redzēju no viņa sejas izteiksmes.
Es daudz laika pavadīju, uztraucoties par jauniem uzbrukumiem. Daudz.
Mēs jutāmies diezgan droši.
Un pēkšņi…
slepkavu grupa spēja tikt cauri mūsu tā sauktajiem nocietinājumiem
un nogalināt 3000 cilvēku vienā mirklī.
Kamēr prezidentu nodarbina iespējami nākamie uzbrukumi,
sākotnējo triecienu ietekme turpinās.
PLKST. 17.20 - MANHATANAS CENTRS ŅUJORKA
Draud sabrukt Pasaules tirdzniecības centra trešā ēka.
Tūlīt būs. Aiziet.
Velns!
Vai mēs… Vai tas… Vai tur lejā bija cilvēki?
Ir sabrukusi trešā Pasaules tirdzniecības centra ēka -
47 stāvus augstā ēka numur septiņi.
Tur atrodas CBS News korespondente Kemija Makormika.
Pēkšņi visi sāka kliegt,
cilvēki sāka skriet, krita panikā, jo izskatījās…
izskatījās, ka mums virsū nāk putekļu siena.
Bailes, kas bija Ņujorkas ielās,
pārņēma arī daudzus prezidenta lidmašīnā.
Domāju - tā kā bija daudz nezināmā,
dažos brīžos es tiešām bažījos, ka savu ģimeni nekad vairs neredzēšu.
Piesardzības pasākumi tika veikti daudzos līmeņos,
kas man un noteikti arī pārējiem lika bažīties,
ka līdz dienas beigām varam arī nenodzīvot.
Es atceros pulkvedi Diku Tabu, Baltā nama ārstu,
kurš apstaigāja mūs visus un deva mums tabletes.
Es paskatījos uz viņu un prasīju: "Dakter, kas tas ir?"
Un viņš teica: "Tas ir Cipro. Vienkārši iedzer!"
Cipro ir profilaktisks līdzeklis pret Sibīrijas mēri.
Bet mums bija jābūt gataviem uz visu.
Es ieņēmu tās zāles… paskatījos apkārt un teicu:
"Es neredzu, ka vēl kāds dzertu visas tās tabletes."
Es paskatījos lejup, to pacēlu,
un tur bija rakstīts: "Pa vienai tabletei dienā nākamās septiņas dienas."
Es biju ieņēmis tās visas.
Un es sev teicu: "Stulbais idiot! Tu tikko sevi nogalināji."
Es tiešām domāju, ka esmu sevi nogalinājis.
Acīmredzot tā tomēr nenotika. Tagad par mani
bieži joko, ka 11. septembrī prezidenta lidmašīnā esmu mēģinājis pārdozēt.
Bažas par otru uzbrukuma vilni nav izklīdušas,
kad prezidenta lidmašīnu sasniedz jaunas šokējošas ziņas.
Ārkārtēja informācija par katastrofu Pentagonā.
Pēc mūsu ziņām, lidmašīnā bija Bārbara Olsone.
BĀRBARA OLSONE 1955-2001
Viņa bieži komentējusi jautājumus CNN un ir ģenerālprokurora Teda Olsona sieva.
Kad masu medijos parādījās ziņas, ka mirusi Bārbara Olsone, Teda Olsona sieva,
tas bija brīdis, kad bija ļoti grūti savākties.
Tas bija…
tik personiski.
Vairums cilvēku, kas strādāja Baltajā namā, pazina Tedu Olsonu
un Bārbaru Olsoni.
Atceros, ka Herieta Maiersa bija laba viņas draudzene.
Un, kad mēs to uzzinājām, visā tajā trakumā es redzēju,
kā prezidents pieiet pie Herietas un apliek viņai roku,
lai mierinātu viņu šajās bēdās.
Es tonakt ap pusnakti gāju gulēt,
un uz spilvena bija zīmīte no Bārbaras.
"Ted, es mīlu tevi vairāk, nekā jebkad domāju, ka ir iespējams mīlēt."
"Tu esi mans labākais draugs un mīļākais. Tu man esi viss.
Priecīgu 61. dzimšanas dienu!
Un zini: kad tu šo lasīsi, es domāšu par tevi.
Dusi saldi, un svinēšu ar tevi kopā piektdien.
Ar mīlestību - Bārbara."
SARASOTAS-BREIDENTONAS LIDOSTA
Gandrīz deviņas stundas pēc izlidošanas no Floridas
un nolidotiem 4800 kilometriem…
BĀRKSDEILAS GAISA SPĒKU BĀZE
OFUTAS GAISA SPĒKU BĀZE
…prezidents beidzot ierodas Endrūsas Gaisa spēku bāzē…
ENDRŪSAS APVIENOTĀ BĀZE
…pie Vašingtonas.
Parasti pēc izkāpšanas no prezidenta lidmašīnas, jākāpj helikopterā Marine One.
Vienmēr bija tāds satraukums un prieks. Nu vairs ne.
Varēja pat sajust aukstu, lielu spriedzi.
Gaisā bija jūtamas gandrīz taustāmas bailes.
Ir divi Marine One.
Viens ir tāds kā māneklis.
Nav paredzēts zināt, kurā ir prezidents.
Es biju tajā otrā.
Un es gribēju, lai uz tā būtu rakstīts: "Nē, viņš ir otrā."
Mēs lidojām virs pašām koku galotnēm zigzagā -
laikam tāpēc, ka Stinger raķetei tā būtu grūtāk mūs sasniegt.
Mēs zigzagojām un nolaidāmies zemāk virs Potomakas,
un varēja redzēt, ka no Pentagona veļas dūmi.
Tas bija sirreāls brīdis, jo Kapitolijs bija tukšs,
izņemot militāros kontrolpunktus uz galvenajām caurbrauktuvēm.
Un fonā gruzdēja Pentagons.
Tā bija kara zona.
To skatu es nekad neaizmirsīšu.
Tas nozīmēja, ka esmu kara laika prezidents un dodos uz kara zonu.
Prezidents paskatījās ārā pa logu
un teica: "Deg varenākā ēka pasaulē.
Jūs tikko pieredzējāt 21. gadsimta karu."
Viņš pateica to skaļi, nevērsdamies ne pie viena konkrēti.
Viņš apkopoja domas.
Šis bija citāds karš.
Pagātnē Amerika bija karojusi ar nacionālām valstīm.
Tām bija galvaspilsēta. Tām bija armija - regulārā armija vai jūras spēki.
Šajā gadījumā mēs karojām ar ēnu valsti.
PLKST. 18.56 - BALTAIS NAMS VAŠINGTONA
Es ar prezidentu biju runājusi
par to, ka viņš vakarā uzrunās tautu.
Es tikai atceros, ka viņš jutās tā…
Izskatījās, ka viņš ir dzenāts apkārt pa valsti
un ka tas nerada tādu spēka un mierinājuma sajūtu, kāda cilvēkiem ir vajadzīga.
Un par to viņš bija dusmīgs.
Prezidentam ir jāvirzās uz priekšu apņēmīgi,
lai ienaidnieku uzveiktu.
Teikt uzrunu no Ovālā kabineta -
tas ir liels notikums.
Mēs ķērāmies pie šīs runas diezgan ātri.
Prezidenta uzrunas tautai parasti tiek gatavotas ilgāk.
Vajag vairākas dienas, lai tās sagatavotu.
Bet šī bija jāsagatavo dažās stundās.
Bija daži diezgan saspringti brīži, gatavojot šo uzrunu tautai.
Noguruši un satraukti,
cilvēki centās tikt skaidrībā, kas būtu jādara tālāk.
Šis bija pirmais uzbrukums teritorijai -
suverēnajai Amerikas Savienoto Valstu teritorijai -
kopš 1812. gada kara.
Es tiešām jutu, ka esam ieskatījušies acīs ļaunumam.
Un izskatījās, ka jebkurā brīdī var notikt jauns uzbrukums.
Valsts joprojām bija šokā.
Un bija īsta cīņa jeb spriedze: vai prezidentam jābūt virsmierinātājam
vai virspavēlniekam? Vai mums jāsāk sist kara bungas?
No sākuma runā, manuprāt, bija vairāk mierinājuma, nekā viņš gribēja.
Viņš gribēja mazliet vairāk skarbuma, un to viņš arī dabūja.
Būtībā prezidentam ir jānosaka tonis,
un Džordžs Bušs to izdarīja.
Viņš zināja, ko grib.
Bija nepieciešamas pārmaiņas, lai nepieļautu to, kas notika 11. septembrī.
Lai samazinātu risku.
Prezidenta uzdevums ir pasargāt amerikāņus no ļaunuma.
ŠODIEN, LĪDZPILSOŅI, IR NOTICIS UZBRUKUMS
MŪSU DZĪVESVEIDAM, PAT MŪSU BRĪVĪBAI…
Dažiem prezidentiem par to nav jāuztraucas, bet dažiem ir.
Izrādās, ka es biju starp tiem, kam tas jādara.
Divas minūtes.
Mani ļoti saviļņoja tas,
ka redzēju prezidentu atgriežamies Ovālajā kabinetā.
Viņš bija citāds.
Viņš bija kara prezidents.
Beigta muša.
-Viena minūte. -Paldies.
Atceros, ka domāju:
"Ak kungs! Es biju tajā kabinetā, Ovālajā kabinetā, pirms trim dienām.
Un paskat tik!
Aizkari ir tie paši. Paklājs ir tas pats. Nekas nav tas pats."
Labvakar!
Šodien, līdzpilsoņi, ir noticis uzbrukums mūsu dzīvesveidam, pat mūsu brīvībai.
Ir veikti vairāki apzināti un nāvējoši terorisma akti.
Upuri atradās lidmašīnās un birojos.
Sekretāres, uzņēmēji un uzņēmējas, militārie un federālie darbinieki,
mammas un tēti, draugi un kaimiņi.
Mēs jutām, ka dažas lietas viņam ir jāpasaka uzreiz,
jo otras izdevības to pateikt nebūs.
Un Buša doktrīna:
"Ja dosiet patvērumu teroristam, mēs pret jums izturēsimies kā pret teroristu," -
bija viena no tām.
Mēs sapratām, ka tas ir drosmīgi.
Ka tam būs sekas.
Tāpēc es izrakstīju šo teikumu,
aiznesu viņam un jautāju: "Vai jūs gribat to teikt?"
Un viņš atbildēja: "Jā. Man tas ir jāpasaka tagad."
Tie, kas stāv aiz šīs ļaunās rīcības, tiek meklēti.
Esmu licis atvēlēt visus
mūsu izlūkdienesta un tiesībsargājošos resursus tam,
lai vainīgie tiktu atrasti un saukti pie atbildības.
Mēs izturēsimies vienādi pret teroristiem, kuri veica šos aktus, un tiem,
kuri dod viņiem patvērumu.
Par Buša doktrīnas iekļaušanu prezidenta uzrunā tika diskutēts
vēl dažas minūtes pirms uzrunas teikšanas,
jo tas ir ļoti nopietns solis,
ja Amerikas Savienotās Valstis paziņo: ja jūs piesegsiet terorismu,
jūs tagad būsiet ASV ienaidnieks.
Tika nogalināti tūkstoši amerikāņu - vairāk nekā Pērlhārborā.
Tā bija karadarbība.
Es biju vainīgais.
Es gribēju, lai esam tik agresīvi, cik nepieciešams, lai sasniegtu savu mērķi,
proti, lai valstī būtu drošība.
Protams, mums visiem sāpēja. Mēs visi bijām šausmās.
KOLINS PAUELS VALSTS SEKRETĀRS, 2001-2005
Karš nav kaut kas tāds, kur gribas iesaistīties, ja no tā var izvairīties.
Bet mēs esam diezgan agresīva nācija.
Īpaši, ja agresija ir izrādīta pret mums.
Kad man jautā par dažiem lēmumiem, kurus pieņēmām ļoti ātri,
es gribu cilvēkiem pajautāt: "Ko būtu darījuši jūs?"
Mums nebija laika ilgām konsultācijām par to, kā labāk rīkoties.
Neviens no mums šo dienu nekad neaizmirsīs,
taču mēs turpinām aizsargāt brīvību
un visu, kas ir labs un taisns mūsu pasaulē.
Paldies. Arlabunakti! Un lai Dievs svētī Ameriku!
Neviens tobrīd nezināja, ar ko tas viss beigsies.
Bet tā vai citādi mēs kā nācija gājām kaujā.
Kā, kur un kāda tā būs,
cik ilga tā būs,
cik daudz vai maz tā no mums prasīs - neviens to nezināja.
Mēs izdarījām visu pēc labākās izpratnes.
Bet 3000 cilvēku gāja bojā mūsu atbildības laikā.
Vai kaut ko palaidām garām? Vai kaut ko varējām izdarīt labāk?
Tas visu laiku tirda,
un mēs nekad nespēsim tikt tam pāri,
jo pēc definīcijas mēs neizdarījām pietiekami.
Uzbrukums notika.
Esmu par to daudz domājis.
Ja kāds apgalvo, ka mēs būtu varējuši izdarīt vairāk, es labprāt dzirdētu, ko.
Rīcību nosaka pieejamā informācija.
Vienu reizi nekonkrēti bija minēts, ka teroristi izmanto lidmašīnas,
bet tā nebija tāda informācija, pēc kuras būtu jārīkojas.
Liels paldies. Ejam, puiši!
Paldies. Ejam!
Nu tā. Skumja diena.
Paldies.
2001. GADA 14. SEPTEMBRIS
FEMA - ŠTATA POLICIJA - NYPD
Pēc trim garākajām savas prezidentūras dienām
Džordžs Bušs lido uz Manhatanas centru,
lai pirmo reizi savām acīm redzētu katastrofas vietu.
Kad bijām kādus astoņus divpadsmit kilometrus no Ņujorkas,
vējš pūta uz dienvidiem.
Un helikoptera kabīni piepildīja
briesmīga smaka.
Degusi plastmasa, degusi gumija.
Un… Un…
cilvēku ķermeņi.
Neviens neteica ne vārda.
Un Marine One pilots riņķoja ap to dūmu stabu.
Mēs skatījāmies lejā un redzējām glābējus.
Un tad mēs apmetām loku un nolaidāmies pie Volstrītas.
ASV JŪRAS SPĒKI
Mēs bijām pirmā grupa, kas ieradās notikuma vietā,
ja neskaita ārkārtas dienestu darbiniekus.
Tas bija gandrīz kā Pompejos.
Pamesta sviestmaižu piekabe, noklāta ar putekļiem.
Sviestmaizes joprojām iekšā.
Uz galdiņiem joprojām stāv ēdiens, uzlikts pirms vairākām dienām.
It kā viss būtu sastindzis laikā.
Tas bija kā nokāpt ellē.
Tur bija migla… Tur oda pēc nāves.
Jābrien pa ūdeni…
Tas bija tiešām nepanesami.
Kad pametām notikuma vietu, devāmies uz Džeikoba Dževitsa centru.
Mēs apstājamies, Slepenais dienests atver durvis,
prezidents izkāpj, un tur stāv organizators.
Prezidents jautā: "Kas te notiek?"
"Mēs esam sapulcinājuši dažus ģimenes locekļus tiem policistiem, ugunsdzēsējiem
un ātrās palīdzības darbiniekiem, kuri ir pazuduši notikuma vietā.
Mēs domājām, ka jūs viņiem varētu ko pateikt."
Tas bija neiedomājami grūti daudzējādā ziņā,
jo tur bija ģimenes,
kas gaidīja, ka viņu tuvinieki atgriezīsies no gruvešiem.
Un es tikko biju redzējis tos gruvešus un zināju, ka neviens neatgriezīsies.
Mans uzdevums bija sniegt mierinājumu, cik labi vien spēju,
cilvēkiem, kuri cerēja uz neiespējamo.
Pēdējais cilvēks, kuru tur satiku, bija Arlīna Hauarda.
Arlīna turēja viņa žetonu.
Viņas dēlam Džordžam todien nebija jāstrādā,
bet, kad sākās šie notikumi, viņš ieradās.
Piecēlās, uzvilka uniformu, iegāja tajās ēkās un gāja bojā.
Un viņa paņēma žetonu no viņa līķa, no viņa mirstīgajām atliekām,
iedeva to Savienoto Valstu prezidentam un sacīja:
"Es…"
"Es gribu, lai jūs vienmēr atceraties."
Tas nozīmēja - nekad neaizmirst. Nekad neaizmirst upurus.
Pagāja 20 gadi,
līdz šis datums daudziem cilvēkiem kļuva nenozīmīgs.
Taču ne tiem cilvēkiem, kuri to piedzīvoja.
Un tas žetons mums atgādina, ka tas nav nenozīmīgs datums.
Es pats domāju, ka tas stiprināja manu ticību.
Un pilnīgi noteikti stiprināja manu ticību Amerikas tautai,
jo es redzēju Ameriku no labākās puses.
TERORISTU UZBRUKUMĀ 11. SEPTEMBRĪ TIKA NOGALINĀTI 2977 CILVĒKI
2011. GADA 2. MAIJĀ ASV ĪPAŠO SPĒKU VIENĪBA NOŠĀVA OSAMU BIN LADENU -
AL QAEDA VADĪTĀJU
TERORISTU UZBRUKUMI NOVEDA PIE 20 GADUS ILGA KONFLIKTA AFGANISTĀNĀ -
PIE AMERIKAS ILGĀKĀ KARA
11. SEPTEMBRA UZBRUKUMU UPURU PIEMIŅAI
Tulkojusi Inguna Puķīte