Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Sveiki, Bostono centre, TMU. Turime problemą.
Užgrobtas lėktuvas skrenda link Niujorko.
2001 m. rugsėjo 11 d. Amerika buvo užpulta.
- Čia tikra, ar pratybos? - Ne, tai - ne pratybos.
Žuvo tūkstančiai amerikiečių - daugiau nei Perl Harbore.
Tai buvo karas.
Atrodė, jog išties pamatėme patį blogį.
Tai buvo gerai suorganizuota ataka, padariusi didžiulę žalą mūsų šaliai.
Mus ką tik pasiekė žinia,
jog lėktuvas įsirėžė į Pasaulio prekybos centrą.
Tos 24 valandos pakeitė prezidento,
šalies
ir pasaulio kryptį.
Tokios krizės dar nebuvo.
Žinoma, mums buvo skaudu.
Buvo baisu.
Net ir praėjus 20-čiai metų,
tuo metu buvę valdžioje dar kartą išgyvena tą istorinę dieną.
Tas 747 negerai atrodo.
Visi lėktuvai tapo ginklais.
Jie skrenda į Kapitolijų! Visi eikite…
Jie skrenda į Vašingtoną. Jų taikinys gali būti Baltieji rūmai.
Kiekviena užfiksuota šios nepaprastos dienos minutė...
Patys aukščiausi šalies pareigūnai,
o pilotas baiminasi, jog kas nors iš prezidento aplinkos
gali mėginti užimti prezidento lėktuvą.
…išskirtiniai nauji interviu…
Žiūrėjome televizorių.
Ir nieko negalėjome padaryti,
nors buvome galingiausi pasaulyje.
Turėjome išvežti prezidentą. Jis buvo atviras taikinys.
Tai - nepasakota istorija apie rugsėjo 11-ąją.
Kažką pražiopsojome? Turėjome geriau suvokti situaciją?
Mūsų akyse žuvo 3 000 žmonių.
Tai reiškia, kad padarei nepakankamai.
Ameriką užpuolė.
O aš stebėjau skaitantį vaiką.
Pyktis buvo emocija, kurią jam vis sunkiau sekėsi suvaldyti.
Pirmas lėktuvas buvo nelaimingas atsitikimas, antrasis reiškė ataką,
O trečiasis - karą.
2001 M. RUGSĖJO 11 D.
6.30 VAL. LONGBOUT KI FLORIDA
Ei. Tik apšylam.
Nagi, Dički. Bėgam.
Greičiau, Dički. Pirmyn!
„Greičiau, Dički. Pirmyn!“
Taip jis mane vadindavo.
Taigi padėjau kavos puodelį, bloknotą ir išbėgau…
RIČARDAS KAILAS, „BLOOMBERG“ REPORTERIS 1997-2006 M.
…pasivijau jį, ir mes bėgome toliau.
Jis nubėga 5 km per 22,5 min.?
Tai buvo tikrai nereali patirtis.
Už mūsų bėgo Slaptosios tarnybos agentas,
kitas važiavo dviračiu, su automatu priešais mus.
Dičkis Kailas, kaip išsiaiškino Bušas,
buvo NCAA nacionalinės komandos ilgų distancijų bėgikas.
Jis negalėjo patikėti, kad pakvietė jį kartu pabėgioti.
ENDIS KARDAS, BALTŲJŲ RŪMŲ PERSONALO VADOVAS 2001-2006 M.
Bušai labai mėgsta konkuruoti.
Nenori pralaimėti šaškių partijos net savo anūkams.
Ir pasikvietė žmogų,
kurį tikisi aplenkti golfo lauke,
štai kas jam rūpėjo.
Kiek iš viso nubėgote?
- Apie septynis. - Septynis kilometrus?
Na, jis motyvavo mane.
Žinojau, kad grįžęs viską jums papasakos, tad…
Taip. Jis puikiai bėgo nuo pat pradžių.
- Ačiū, Dički. - O kaip mokesčių lengvatos?
Ne dabar.
Pamenu, pasakiau jam:
„Kai grįšite pabėgiojęs, mūsų lauks CŽV pasitarimas,
o po jo vyksime į Emos E. Buker mokyklą,
tad diena nebus sunki.“
…laipsnių. Dabar - 8.00 val. ryto, antradienis, rugsėjo 11 d.
8.00 VAL. RYTO ŽEMUTINIS MANHATANAS, NIUJORKAS
Preliminarūs rinkimai. Balsavimo punktai Niujorke atidaryti.
Uraganas Erin - toli nuo kranto, tad laukia saulėta diena.
„Giants“ pralaimėjo „Monday Night Football“ Denveryje, „Yankees“…
Puikai pamenu, kad rugsėjo 11-osios rytą…
ANA KOMPTON „ABC NEWS“ KORESPONDENTĖ 1974-2014 M.
…oras buvo nuostabus.
Šilta, sausa, danguje - nė debesėlio.
Toks geras oras suteikia žmonėms energijos.
Graži besibaigiančios vasaros diena.
Rugpjūčio drėgmė jau išgaravusi.
Bet rudens jausmo dar nėra.
Tokiu oru visuomet prisimenu tą dieną.
Labas rytas. „American“ skrydis nr. 11. Kylame iš 1-9-0 į 2-3-0.
„American“ nr. 11, pasukite 20 laipsnių į dešinę.
Rugsėjo 11 d. buvau savo kabinete Baltuosiuose rūmuose…
DIKAS ČENIS, JAV VICEPREZIDENTAS 2001-2009 M.
…CŽV pasitarime.
Pranešė, kad „al-Qaeda“ ruošiasi kažką daryti.
Nemanau, kad žvalgyba tuo metu galėjo pasakyti,
ką tiksliai jie ketina daryti.
„American“ nr. 11, kilkit aukštyn iki 3-5-0.
„American“ nr. 11. Bostonas.
Bostonas. Nukreipiau „American“ 20 laipsn. į kairę, vėliau jis turėjo kilti aukščiau.
Jis man nebeatsako.
Tą vasarą žmonės prisimena kaip pilną kalbų. 2001 m. vasarą.
TONIS ZOTAS - VICEPREZIDENTO SLAPTOSIOS TARNYBOS KOMANDA
Tą rytą 10.00 val. buvo numatytas vadovų susirinkimas,
ir vienas iš punktų mano plane, susijęs su agentų saugumu, buvo toks:
„Jei skrendate su šeima,
turėkite galvoje, kad lėktuvą gali užgrobti.
Tad atidžiai stebėkite aplinką.“
Bet…
„American“ nr. 11 mėgina susisiekti?
Yra keli lėktuvai.
Būkite ramūs, ir viskas bus gerai. Mes grįžtame į oro uostą.
„American“ nr. 11, jūs mėginate susisiekti?
Tuo metu, kai Floridoje buvo užgrobtas
„American Airlines“ 11-as skrydis, prezidentas buvo ką tik gavęs
žvalgybos ataskaitą ir vyko į pradinę mokyklą.
Ataskaita buvo įprasta.
DŽORDŽAS V. BUŠAS, JAV PREZIDENTAS 2001-2009 M.
Nebuvo įrašų apie grėsmę.
Nė žodžio apie terorizmą.
Bet tuose susirinkimuose buvo daug kalbama apie „al-Qaeda“.
Nebuvo aišku, kur, kada ir kaip.
MAIKLAS MORELAS, PREZIDENTO CŽV ATASKAITŲ RENGĖJAS 2001-2002 M.
Buvo daug kalbėta, kad nutiks kažkas baisaus.
„AP Network News“. Aš - Rita Folė.
8.47 VAL. RYTO ŽEMUTINIS MANHATANAS, NIUJORKAS
Rodos, į Pasaulio prekybos centrą Niujorke įsirėžė lėktuvas.
Tiesiogiai iš Niujorko Robin Valenski.
Robin, ką galite pasakyti?
Iš pastato veržiasi dūmai -
iš pirmojo bokšto viršutiniųjų aukštų.
Dūmai matyti iš labai toli.
Lėktuvas, rodos, įstrigo pastate.
Įsijungėme televizorius generalinio prokuroro biure.
Komentarai buvo labai neaiškūs. Žmonės nesuprato, kas įvyko.
TEODORAS B. OLSONAS, JAV GENERALINIS PROKURORAS 2001-20014 M.
Kai buvo spėliojama, jog ten - lėktuvas,
buvo spėjama, kad tai - aviakatastrofa.
Atleiskit. Eikite iš čia. Greičiau! Išeikite.
Eime. Ponai, eikite. Greičiau.
Mano žmona Barbara tą rytą įlipo į lėktuvą.
Ji perkėlė skrydį iš rugsėjo 10 d.,
nes mano gimtadienis - rugsėjo 11 d., tad ji norėjo palaukti dar vieną dieną.
Mane apėmė siaubas.
Kaip jos lėktuvas? Kur jis?
Prezidentui atvykus prie mokyklos Floridoje,
iš Niujorko buvo gautos šokiruojančios žinios.
Iki mokyklos nereikėjo ilgai važiuoti.
Bet pakeliui aš paskambinau artimam draugui Niujorke
ir pasakiau, jog ką tik bėgiojau su prezidentu.
Kai jis atsiliepė, jo balsas buvo labai keistas.
Jis pasakė, jog į Pasaulio prekybos centrą ką tik įsirėžė lėktuvas.
Jis pasakė, kad jo svainis ką tik persikėlė į naują biurą tame pastate.
Ir kad jie mėgina su juo susisiekti.
Spaudos furgone
Slaptosios tarnybos agentas, su kuriuo buvome, paliko raciją.
Išgirdome, kaip kažkas pasakė,
jog Kondoliza Rais paskambinusi laukia, kol galės pakalbėti su prezidentu,
kai šis atvyks į mokyklą.
Staiga ore ėmė tvyroti įtampa.
8.54 VAL. RYTO EMOS E. BUKER PRADINĖ MOKYKLA
SARASOTA, FLORIDOS VALSTIJA
Prezidentas paspaudė rankas ir nuėjo į laukiamąjį.
Ten buvo apsaugos telefonai.
ARIS FLEIŠERIS, BALTŲJŲ RŪMŲ SPAUDOS SEKRETORIUS 2001-20013 M.
Juos prižiūri Saugumo tarnyba. Jie įrengiami visur, kur vyksta prezidentas.
Skambino Kondoliza Rais, patarėja nacionalinio saugumo klausimais.
Atėjo mano padėjėja ir pasakė: „Į Pasaulio prekybos centrą įsirėžė lėktuvas.“
KONDOLIZA RAIS, PATARĖJA NACIONALINIO SAUGUMO KLAUSIMAIS, 2001-2005 M.
Atsakiau: „Keista nelaimė.“ Ir paskambinau prezidentui.
Taip, galvojau, jog tai - piloto klaida.
Kitos minties, kad tai - ne nevykęs pilotas - nebuvo.
Tai - nelaimingas atsitikimas.
Jam pasakė, kad į vieną iš Pasaulio prekybos centro bokštų
įsirėžė mažas dviejų variklių lėktuvas.
Sunerimau, bet negalvojau, jog tai - grėsmė nacionaliniam saugumui.
Ir negalvojau, kad reikia keisti prezidento dienotvarkę.
Slaptosios tarnybos agentas pirmiausia pagalvoja:
„Ar prezidentui gresia pavojus?“
DEIVAS VILKINSONAS, PREZIDENTO SLAPTOSIOS TARNYBOS KOMANDA
„Ar yra kokie nors interesai prezidento atžvilgiu?“
Buvo nuspręsta, jog tuo metu pavojus prezidentui negresia.
Tad leidome jam dalyvauti renginyje.
Labas rytas. Sveiki.
- Sveiki. - Kaip sekasi?
Pamenu, kaip jis įėjo.
Net būdama septynerių, žinai, kas yra šalies prezidentas.
Pamenu, netgi tą…
ŠANTAL GERERO MOKINĖ
…susižavėjimo jausmą, svaigulį,
koks apima ir Disneilende.
Uždėjau ranką ant širdies.
Ką darai tokiame amžiuje, kai apima patriotiški jausmai.
Kai pagerbiame vėliavą. Tad tikrai uždėjau ranką ant krūtinės.
- Pasiruoškit. - „Varlė“.
- Taip, „varlė“. Pasiruoškit. - „Valė“.
Taip, „valė“. Pasiruoškit.
Stoviu štai čia, šalia Pasaulio prekybos centro.
Tai turbūt buvo nedidelis oro uosto lėktuvėlis.
Iš to, ką matome, atrodo,
kad jis galbūt išlėkė pro kitą pusę.
Gali būti.
9.00 VAL. RYTO ŽEMUTINIS MANHATANAS, NIUJORKAS
Jis įsirėžė su tokia jėga, jog viskas aplink sudrebėjo.
Kalbiname liudininką,
kuris šiuo metu yra „Empire State“ pastate.
Bobai Bredli, ką matote?
Aš mačiau tą lėktuvą.
Neatrodė, kad jis būtų nevaldomas, kad būtų buvęs koks gedimas.
Jis nesuko į šalį. Įsirėžė tiesiai į pastatą.
Tarsi norėjo tą padaryti.
Esu atsakinga už tai,
kad prezidentas turėtų reikiamas komunikacijos priemones.
KAPITONĖ DEBORA LOEVER, DIREKTORĖ, BALTŲJŲ RŪMŲ PASITARIMŲ KAMBARYS 2001-2003
Paprašiau savo komandos surasti televizorių.
Paskambinau į Baltųjų rūmų Pasitarimų kambarį savo budinčiam karininkui.
Tad kalbėjau su juo
ir žiūrėjau, kaip visi šalies žmonės,
kai 9.03 val. antrasis lėktuvas įsirėžė…
įsirėžė į antrąjį Pasaulio prekybos centro bokštą.
Dieve mano!
- Dieve mano. - O, ne.
Dieve mano!
Kai įsirėžė antras lėktuvas, kambaryje visi garsiai aiktelėjo.
Visi iškart suvokė du dalykus.
Pirma, kad žuvo daug žmonių.
Ir antra, kad Ameriką užpuolė.
Tuo metu pagalvojau,
kokia tikimybė, kad lėktuvas įsirėš į mokyklą,
kurioje esame?
- Pasiruošt. - „Šypsena“.
Taip, „šypsena“.
Lėtai. Pasiruošt.
„Šypsena“.
- Koks žodis? - „Šypsena“.
Taip, „šypsena“. Perskaitykit tuos žodžius…
Ir tuomet, stovėdamas šalia prezidento, suvokiu,
kad jis vienintelis nežino, kad į pastatą įsirėžė antras lėktuvas.
Rodės, viskas truko amžinybę. Nors išties - vos dvi minutes.
Kuomet personalo vadovas nusprendė
prieiti ir pasakyti tai į ausį.
Endis Kardas prieina prie manęs ir sako:
„Antras lėktuvas įsirėžė į antrą bokštą. Ameriką užpuolė.“
O aš žiūriu, kaip vaikas skaito.
Stebiu jį, jis kietai sučiaupė lūpas.
Akimirką jo akyse pasirodė išgąstis.
Matai, kaip…
DENAS BARTLETAS, BALTŲJŲ RŪMŲ KOMUNIKACIJOS DIREKTORIAUS PAVADUOTOJAS
…kaip per televiziją atsiskleidžia JAV prezidento požiūris.
Viskas, ką jis įsivaizdavo, ką reiškia būti prezidentu,
keičiasi tiesiog akyse.
Viskas vyksta realiu laiku.
- „Bet“. Pasiruoškit. - „Bet…“
Jei vadovauji organizacijai krizės metu,
labai svarbu nustatyti toną, nepanikuoti.
Nenorėjau pašokti nuo kėdės
ir išgąsdinti klasėje sėdėjusius vaikus.
Tad palaukiau.
Jautėme, kad turime išvežti prezidentą iš ten.
EDIS MARINZELAS, PREZIDENTO SLAPTOSIOS TARNYBOS KOMANDA, 2001-2005 M.
Jis buvo atviras taikinys.
Jei kas suplanavo įsirėžti į Dvynius,
tai tikrai nesunkiai sužinotų, kur yra prezidentas.
Turėjome apsvarstyti, kaip ši situacija gali keistis,
tad surinkau savo žmones,
ir ėmėme planuoti pastato evakuaciją.
„Bet vieną dieną pasirodė mašinų vagis“…
Žinojau, kad su prezidentu teks kovoti,
nes, žinoma, jis nenorės išeiti.
Krizės akivaizdoje privalai ne tik išlikti ramus, bet ir ką nors pasakyti.
Nes žmonės visoje šalyje šokiruoti, apimti siaubo ir negali patikėti realybe.
Visuomet atsiranda tuštuma, ir į tą tuštumą ateina,
šiuo atveju, psichologinis cunamis.
Pasidėkite po savo kėdėmis. Labai jums dėkojame, kad atvykote.
Tad aš atsistojau ir ramiai išėjau atgal į laukiamąjį.
Pakalbėsiu apie tai vėliau.
Pirmiausia pasakiau: „Pakvieskite FTB vadovą prie telefono,
skirkite liniją viceprezidentui
ir liniją su Baltųjų rūmų Pasitarimų kambariu.“
O Denui Bartletui pasakiau: „Užrašyk prezidentui keletą pastabų“.
Mes skubotai surašėme kuo daugiau informacijos,
kad prezidentas pasakytų tiek,
kad visi suprastų, jog jis valdo padėtį.
Nė vienas iš mūsų neturėjome instrukcijų.
Nebuvo parašyta: „Atsitikus tokiam dalykui,
atidarykite šį stalčių, kuriame rasite instrukcijas.“
To nebuvo.
Paklausiau prezidento: „Su kuo pirmiausia norėtumėte pakalbėti?“
Ir pasakiau: „Pone, turiu viceprezidentą.“
Pirmojo pokalbio metu iš esmės sprendėme,
ar apibūdinsime visa tai kaip teroristinę ataką.
Mes abu buvome tos pačios nuomonės, kad greičiausiai tai - teroristinė ataka.
Ir tai bus pagrindas tolimesniems veiksmams.
Man ir Dikui Čeniui
buvo gana aišku, kad tai buvo gerai organizuota ataka,
siekiant stipriai pakenkti mūsų šaliai.
Buvau kabinete.
9.16 VAL. RYTO TEISINGUMO DEPARTAMENTAS, VAŠINGTONAS
Atėjo mano padėjėja ir pasakė: „Skambina Barbara.“
Apsidžiaugiau, kad ji gyva.
Bet ji man iškart pasakė, kad jos lėktuvas užgrobtas,
ir ryšys nutrūko.
Kalba Džonas Tomas, operacijų vadovas.
Manau, reikia visiems apie tai pranešti.
„American 77“ skrido į vakarus nuo Čarlstono Vakarų Virdžinijoje
ir dingo iš mūsų radarų.
Mes manome, kad lėktuvą užgrobė.
Žinant, kas nutiko Pasaulio prekybos centre,
gali būti, jog turime dar vieną nevaldomą lėktuvą.
Prezidentas Bušas pažinojo Barbarą. Prieš dvi dienas ji kalbėjo per TV…
BARBARA OLSON TEISININKĖ
…ir jį gynė.
Prezidentas Bušas teisus. Vaikai turi išmokti skaityti, kad rastų savo kelią.
Švietimas - vienas svarbiausių dalykų jo darbotvarkėje. Jis turi…
Visa jo administracija žinojo Barbarą.
Nežinodamas apie trečiąjį užgrobimą Floridoje,
prezidentas ir jo patarėjai vis dar renka informaciją
apie dvi pirmąsias atakas.
Visi kalbėjo telefonais,
mėgindami išsiaiškinti, kas nutiko.
Dažnai nutikus ypatingam įvykiui,
žurnalistai turi prieigą prie dalykų, prie kurių valdžios organai neprieina,
nes žiniasklaidos kameros - visur.
Tai, ką transliuoja TV kanalai, yra tikrai svarbi informacija.
Vėl parodė filmuotą medžiagą,
ir prezidentas atsisuko pažiūrėti, ką rodo Denas,
kai lėktuvas įsirėžė į bokštą.
Ore tvyrojo įtampa, nes visi nustojo kalbėti
ir staiga pirmą kartą sužiuro į mus.
Visi negalėjome patikėti.
Taip graži diena pavirto diena,
kurią mūsų pasaulis apvirto aukštyn kojomis.
Kol prezidentas po truputį suvokia Niujorko atakų siaubą,
Amerikos dangų apima krizė.
9.25 VAL. RYTO, ORO ERDVĖS KONTROLĖS VALDYMO CENTRAS, VIRDŽINIJA
Tuo metu ėmėmės priemonių
apriboti lėktuvų skaičių ore.
Neleidau pakilti nė vienam lėktuvui.
Tuo metu ore buvo 4 000 lėktuvų.
BENAS SLINĖJUS - OPERACIJŲ VADOVAS, FED. AVIACIJOS ADMINISTRACIJA 2001-2002 M.
Žinojau, bent jau spėjau, kad tai - ne išprotėjusio žmogaus veiksmai.
Kad tai buvo suderinti grupės žmonių veiksmai.
Kai dispečeriai tvarkėsi su precedento neturinčia situacija,
sudužo ketvirtasis lėktuvas.
„United“ nr. 93. Skriskite pirmos val. kryptimi.
19 km į rytus, aukštis - 3-7-0.
Lėktuvas dingo. Ieškome. „United 93“.
Ei!
Pagalbos…
Matot „United“ nr. 93?
Rodos, jis nusileido žemiau.
„United“ nr. 93, patvirtinkite 3-5-0 aukštį.
Matote „United“ nr. 93 į pietus nuo Šardono?
Girdime keistus garsus. Bandome susisiekti.
- Pavyko? - Ne.
Po to, kai buvo užgrobtas „United“ nr. 93 lėktuvas,
prezidentas Bušas ruošiasi kreiptis į tautą,
vis dar nežinodamas šių atakų motyvų.
Ponios ir ponai, Amerika šiuo metu išgyvena sunkų laikotarpį.
Ši diena - nacionalinė tragedija.
Kalba oro erdvės valdymo centras,
Vakarų regiono pareigūnas.
Prašau suskaičiuoti
visus ore esančius lėktuvus.
Įsitikinkite, kad matote visus lėktuvus.
Paprašiau, kad visi patikrintų,
ar koks lėktuvas nekelia įtarimo.
Svarsčiau galimybę uždaryti oro erdvę,
bet abejojau, galvodamas, kokį chaosą tai sukels.
Du lėktuvai įsirėžė į Pasaulio prekybos centrą.
Vėl galėjau pasikalbėti su Barbara
ir pasakiau jai apie du lėktuvus,
kurie įsirėžė į Pasaulio prekybos centrą.
Mes pasakėme vienas kitam keletą meilių žodžių,
ir ryšys vėl nutrūko.
Prašau pagerbti tylos minute.
Prašau atsisėsti. Nesistokite.
Lėktuve - bomba.
Kviečiu Klivlando centrą. Negirdime jūsų.
Pakartokite, lėtai.
„United“ lėktuve nr. 93 gali būti bomba.
Ar galite patikslinti,
kodėl manote, kad lėktuve yra bomba?
Jis išrėkė į liniją.
Aišku.
Per labai trumpą laiką nuo skaitančių vaikų vaizdo
perėjau prie suvokimo, kad Ameriką užpuolė.
Telaimina Dievas aukas, jų šeimas ir Ameriką. Labai jums ačiū.
Turėjom išvykti iš Sarasotos ir nugabenti prezidentą į saugią vietą.
Norėjome kuo greičiau įlipti į lėktuvą,
nes saugiausia vieta prezidentui tuo metu,
kol išsiaiškinsime, kas vyksta, buvo ore.
Mes skubiai išėjome, sėdome į autokoloną
ir buvo nuspręsta važiuoti kuo greičiau.
Fiziškai uždarėme sankryžas,
kad neliktų savižudžių atakos grėsmės.
Viską realiai suvokiau, važiuodamas limuzinu į prezidento lėktuvą.
Mane apsupo rimta apsauga.
Lėkėme beprotišku greičiu.
Pažvelgęs į kairę supratau, kad mus lydi
keturi policijos automobiliai - du priekyje ir du gale.
KARLAS ROUVAS, VYR. PREZIDENTO PATARĖJAS 2001-2007 M.
Tarsi saugo mus iš šono.
Slaptoji tarnyba pasakė:
„Bijojome, kad viename autokolonos automobilyje gali būti padėta bomba,
tad norėjome, kad ji sprogtų 4-6 metrais toliau,
ir prezidentas turėtų didesnes galimybes išgyventi.“
Labai rimta situacija.
Augant susirūpinimui dėl prezidento bei viceprezidento
saugumo, stiprinama jų apsauga.
9.36 VAL. RYTO BALTIEJI RŪMAI, VAŠINGTONAS
Atsidarė durys,
ir pro jas skubiai įžengė vienas iš Slaptosios tarnybos agentų, Džimis Skotas.
Jis uždėjo vieną ranką man ant diržo iš nugaros,
kitą - ant peties
ir tikrąja to žodžio prasme pakėlė ir nunešė durų link.
Agentas pasakė man, kad atskrenda lėktuvas.
Buvo neaišku, už kelių jis kilometrų…
LUISAS „SKUTERIS“ LIBIS, VICEPREZIDENTO PERSONALO VADOVAS 2001-2005 M.
…bet skrendant 800 km/val. greičiu,
ilgai netruktų pasirodyti ant slenksčio.
Medžiotoja. Kuo galiu padėti?
Neautorizuotas lėktuvas už 9,5 km į pietryčius nuo Baltųjų rūmų.
9,5 km į pietryčius nuo Baltųjų rūmų?
Taip. 9,5 km į pietryčius.
Džimis išsivedė mane į koridorių,
laiptais žemyn į Vakarinį sparną.
Agentui buvo liepta nuvesti mus
į vadinamąjį PEOC, nepaprastosios padėties centrą.
Pažinojau Džimį, žinojau, kad jie - apmokyti.
Ir jei jis sako, verčiau jo klausyti.
Neturėjau pasirinkimo.
Lėktuvas nuskrenda.
Nuskrenda nuo Baltųjų rūmų?
- Taip. - Pakeitė kursą.
Nežinote, koks tai lėktuvas, kas ten?
Ne. Neįsivaizduoju. Ne.
Niekas nesuprato, kas vyksta,
kur lėktuvai.
Tuo metu buvo sunku suprasti,
kokio masto ataka tai buvo.
Nežinomas lėktuvas artinasi prie Kapitolijaus,
oro erdvės kontrolieriai sako, jog tai - krovininis „Gofer 06“,
jį stengiamasi identifikuoti.
„Gofer 06“ skrenda vienuoliktos valandos kryptimi,
8 km į šiaurę, dideliu greičiu.
Tipas ir aukštis - nežinomi.
„Gofer 06“. Matome lėktuvą dvyliktos valandos kryptimi.
Ar žinote, kokio tipo lėktuvas? Matote jį?
Rodos, 757, pone.
Iškart pagalvojau,
kad jie puls ne tik Niujorką, bet ir Vašingtoną.
Tas lėktuvas toliau leidžiasi
ir, rodos, nusuko į šiaurės rytus.
Nebuvo laiko sakyti: „Dieve. Kas mums nutiks?“
Kiekvienas lėktuvas tapo ginklu.
9.37 VAL. RYTO PENTAGONAS, VAŠINGTONAS
- Vašingtone, kalba „Goefer 06“. - „Goefer 06“, kalbėkite.
Rodos, lėktuvas įsirėžė į Pentagoną.
- Matot, kas įvyko? - Taip. Įsirėžė į Pentagoną.
Atrodo, jis įsirėžė į Pentagoną.
Lėktuvas į pastatą.
Nuėjau į Pasitarimų kabinetą
ir mėginau susisiekti su Nacionalinio saugumo vadovais…
- Atsitraukit - …atsitraukit.
Kolinas Pauelas buvo išvykęs į Peru, į OAS susitikimą.
Man pasakė, kad CŽV vadovas Džordžas Tenetas jau bunkeryje.
Kad negalima susisiekti su sekretoriumi Ramsfeldu.
Jo telefonas nepertraukiamai skamba.
Mes įsijungėme televizorių ir pamatėme, kaip lėktuvas įsirėžė į Pentagoną.
Paskambinau prezidentui. Jis pasakė, kad jau grįžta.
Padariau tai, ko niekad nebuvau dariusi ir niekad nedaryčiau.
Pakėliau balsą prieš JAV prezidentą.
Pasakiau: „Likite, kur esate. Mus puola.“
Visi lėktuvai netoli Pentagono,
būkite budrūs.
Galima teroristinė ataka.
Tuo metu suvokiau, jog prasidėjo karas.
Pirmas lėktuvas buvo nelaimingas atsitikimas, antrasis reiškė ataką,
o trečiasis - karą.
Dieve mano.
Tiesioginė transliacija iš Vašingtono,
iš Pentagono veržiasi dūmai.
Sėdėjau kabinete už 3 km nuo Pentagono.
Žinojau, kas laukia, o tada pamačiau.
Supratau, jog išsipildė mano didžiausios baimės.
Kad tai - „American Airlines“ lėktuvas, kuriuo skrido Barbara.
Nežinome, ar sprogo bomba,
ar tai - dar vienas lėktuvas,
nutaikytas į JAV galios simbolį.
Apėmė bejėgiškumo jausmas,
kad šalį ištiko nesuprantamas dalykas.
Apėmė tikras siaubas.
Kai man pranešė, jog į Kapitolijų rėžėsi „American“ nr. 77,
uždariau oro erdvę.
Visiems lėktuvams buvo duotas įsakymas nusileisti artimiausiame oro uoste,
nesvarbu, kur skrenda.
Dėmesio. Visi, paklausykite. Kalba Valdymo centras.
Valdymo centro nurodymu visi lėktuvai
turi būti kuo greičiau nutupdyti ant žemės.
Visi lėktuvai, nesvarbu, kur skrenda, turi kuo greičiau nusileisti ant žemės.
Tai buvo paskutinė galimybė suvaldyti oro erdvę.
Pagalvojau: „Jei pašalinsime visus iš oro,
susitvarkysime su tais keliais, kurie liks.“
Neįsivaizdavau, kad liks tiek daug, jog tai bus problematiška.
Atrodytų,
kad galbūt šią šalį užpuolė
nežinoma jėga.
Sakyčiau, be abejonės.
Žvelgiame į nuotraukas.
Vašingtone matome, žmonės evakuojami iš Vykdomojo biuro pastato
bei Baltųjų rūmų…
Matome dūmų stulpus kitoje upės pusėje, kylančius iš Pentagono.
Pamenu, vaizdas buvo labai chaotiškas. Mačiau viską iš namų.
KARENA HJUS PREZIDENTO PATARĖJA 2001-2002 M.
Supratau, kad turiu vykti į biurą, tik nežinojau, kaip.
Vašingtoną uždarė.
Kalbėjau telefonu su personalo vadove, atsakinga už biurą Baltuosiuose rūmuose,
ir ji pasakė: „Karena, turiu eiti. Mums liepia bėgti lauk.“
Pasakiau: „Tuomet bėk!“
Spėjome,
kad vienas iš galimų taikinių gali būti Baltieji rūmai.
Ir Slaptoji tarnyba liepė visiems evakuotis.
- Visi, atsitraukite. - Bėkite, kam čia nebūtina būti! Greičiau!
Tai - ne pratybos. Eikite.
Vis intensyviau ir garsiau girdėjome…
DŽENIFER MILERVAIS, BALTŲJŲ RŪMŲ SPAUDOS SEKRETORIAUS PADĖJĖJA 2001-2002 M.
…kad turime bėgti lauk, pasišalinti.
Išsiskirstykite. Skubėkite namo.
Pamenu, pažvelgiau į akis moteriai,
ji dirbo Slaptojoje tarnyboje, pamenu, kaip ji šaukė man:
„Nusimaukite aukštakulnius ir bėkite.“
Tas 747 keistai atrodo.
Dvyliktos valandos kryptimi. Jis staiga apsisuko. Šūdas. Jis…
- Palaukit. - Jie skrenda į Kapitolijų!
Visi, iš Kapitolijaus.
Vašingtone automobiliai stovėjo palikti gatvės viduryje…
MERĖ MATALIN, VICEPREZIDENTO PATARĖJA 2001-2002 M.
…užvestais varikliais, atviromis durelėmis.
Visur bėgiojo žmonės. Kilo dūmai.
Apokaliptinis vaizdas.
…visi, pasitraukite.
Ar girdite? Pasitraukite.
Kai pirmą kartą JAV istorijoje buvo uždaryta oro erdvė,
baimė sukaustė Kapitolijų,
imta nerimauti dėl prezidento saugumo.
Kai atvykome į oro uostą,
žvalgyba pranešė, jog gali būti pasikėsinta į prezidento lėktuvą.
Grėsmė gali tykoti pakilimo tako gale.
Gali būti panaudotas „Stinger“
ar kitas galingas ginklas.
Mums liepė
kuo greičiau susodinti visus į lėktuvą.
Šaukė mums ir ragino kuo greičiau lipti į vidų.
Pamenu, bėgdamas laiptais į viršų jaučiausi išsigandęs
ir galvojau,
jog anksčiau šalia prezidento niekad nebijojau.
Pamenu, prie durų su manimi pasisveikino oro pajėgų personalas,
jie buvo sukrėsti.
Tad pulkininkas Tilmanas man pasakė:
„Galiu apsisukti ir skristi kitur,
bet tai bus stačiausias 747 pakilimas, kokį jums teko matyti,
tad užtikrinkite, kad prezidentas sėdėtų.
Patikinau, jog taip ir bus.
Buvo nuspręsta važiuoti ir sukiotis,
kad išvengtume grėsmės pakilimo tako gale
ir išnaudotume maksimalias lėktuvo galimybes.
PULKININKAS MARKAS TILMANAS, PREZIDENTO LĖKTUVO VADAS 2001-2009 M.
Tad įjungėme didžiausią galią. Lėktuvas buvo labai lengvas, keleivių nedaug.
Tikslas buvo kuo greičiau pakilti, greitai išskristi.
Mano vieta buvo gal už 20 metrų, aš stovėjau,
buvau vienintelė, kuri nesėdėjo prisisegusi saugos diržu.
Stovėjau drauge su prezidentu,
varikliai tik suūžė, ir mes jau lėkėme pakilimo taku.
Pagalvojau: „Neįtikėtina. Šis lėktuvas taip nekyla.“
Įsirėmiau pėda į prezidento stalą, nugara - į pertvarą,
prisispaudžiau.
Prezidentas pasilenkė ir padėjo ranką.
Pakilome tokiu kampu, kokiu daugiau niekad nenorėčiau pakilti.
Pajaučiau nesvarumo būseną.
Suakmenėjau.
Ta patirtis visus stipriai emociškai paveikė.
Stengiausi būti ramus.
Bet kai kurie žmonės tankiai kvėpavo…
„Kas dabar bus?“
Perduodami tą baimę kitiems,
o aš nenorėjau, kad ji trukdytų priimti sprendimus,
ką turėjo daryti prezidentas.
Tad paprašėme kai kurių žmonių išeiti.
Tik stengiausi surinkti informaciją,
kad galėčiau pradėti priimti racionalius sprendimus.
Prezidentas man pasakė: „Paskambink Džordžui Tenetui“…
jis buvo CŽV vadovas, mano vadovas…
„pasakyk Džordžui, kad noriu pirmas sužinoti,
kai paaiškės, kas tą padarė.“
Desperatiškai mėgindamas gauti daugiau informacijos apie atakas,
jis susidūrė su nauju iššūkiu.
Tą dieną prezidento lėktuve turėjome rimtų bėdų
su komunikacijos įranga.
Telefonas, kuris turėjo sujungti prezidentą ir viceprezidentą
su kitais žmonėmis bunkeryje po Baltaisiais rūmais, vis neveikė.
Pamenu, kaip prezidentas laikė rankose telefoną ir buvo labai nusivylęs.
Tad ryšį turėjome ne visą laiką.
GYVAI „FOX NEWS“ PERSPĖJIMAS
TV kanalas. Prezidento lėktuve nebuvo palydovinio ryšio.
Tad galėjome žiūrėti TV,
kai skrisdavome virš miestų su antžeminėmis antenomis,
kurių signalas buvo pakankamai stiprus,
kad pagautume jį 12 km aukštyje.
Kai skrisdavome pro skirtingas vietines TV zonas,
televizorius imdavo mirgėti ir…
Buvo neramu nematyti vaizdo nuolat.
Televizorius ėmė rodyti, ir visi puolėme prie jo,
nes jie pateikė naujausią informaciją.
O tada nuskridome toliau, signalas susilpnėjo,
ir vaizdas televizoriuje išnyko.
Neįtikėtina, kad viena blogiausių vietų gauti informaciją
buvo vieta, kurią informacija turėtų greičiausiai pasiekti -
JAV prezidentą.
Atsitiktinai,
praėjus vos 73 minutėms nuo atakų pradžios,
televizijos signalas prezidento lėktuve tapo stabilus
ir ekrane matomas geras vaizdas.
9.59 VAL. RYTO ŽEMUTINIS MANHATANAS, NIUJORKAS
Antras dublis. Antras dublis, po dviejų, vienos.
Vieta, kur galima arčiausiai prieiti prie Pasaulio prekybos centro.
Matote ugniagesius, policiją, FTB agentus.
Kaip matote, du bokštai…
Po galingų sprogimų ima byrėti nuolaužos. Verčiau pasitrauksime!
O, ne!
- Dieve mano! - O, ne!
Dieve!
Šūdas. Nieko sau.
Nieko sau!
- Š... Oho. - Greičiau! Nagi!
Žiūrėkite už nugaros.
Šūdas.
Tie vaizdai įsirėžė į mano atmintį.
Prezidento lėktuve įsivyravo tyla.
Mane apėmė siaubas.
Buvo baisu žiūrėti.
- Niekur neikite. - Stovėkite vietoje.
Niekur neikite.
Buvome sukaustyti.
Tegalėjai žiūrėti apimtas siaubo. Visi tylėjo.
Ir galvojo, kiek daug žmonių žuvo
per akimirką.
Mačiau žmogų, kuris labai stengėsi
suvaldyti įvairias emocijas.
Ir pyktis buvo emocija, kurią jam vis sunkiau
sekėsi suvaldyti.
Ta mintis:
„Manot, išsisuksit?“
Žinojau, kad jei mus puola,
mano, kaip prezidento, darbas yra apginti šalį.
Ir aš dar nežinojau, kas jie.
Vienas iš punktų darbų sąraše buvo kovoti prieš juos.
Norėjau vykti namo į Vašingtoną.
Aš, vyriausiasis kariuomenės vadas,
norėjau būti to įvykio centre.
Pasakiau, jog negalime.
Kol Baltieji rūmai ir Vašingtonas neapsaugoti,
turime vykti kitur.
Tikrai neskraidinsime jo į nesaugią vietą.
Pasiūliau skristi į vakarus, ne į rytus.
Ir staiga pajutau, kaip lėktuvas pasuka nuo šiaurės rytų.
Pasakiau Endžiui, kad skristume į Vašingtoną.
Jis atsakė: „Primygtinai rekomenduojama neskristi.“
Pasakiau prezidentui, jog skrisim į Barksdeilo karinių oro pajėgų bazę
ir sužinosime daugiau apie tai, kas vyksta.
Įrašysime žinutę Amerikos žmonėms.
Jie jau pradėjo procedūrą,
ragindami būti ypač atsargiems.
Bet prezidentas buvo tvirtai įsitikinęs, jog turi grįžti į Vašingtoną.
Jis man sakė:
„Esu JAV prezidentas. Skrisime atgal į Vašingtoną.“
Atsakiau, kad ne toks dabar turėtų būti jo sprendimas.
Ne toks dabar turėtų būti sprendimas.
Turime gauti daugiau informacijos.
Ir jis pasakė: „Toks yra mano sprendimas!“
Pakalbėjau su prezidentu
ir patariau jam kol kas negrįžti.
Vašingtoną, kaip ir Niujorką, užpuolė
tad buvo svarbu, jog prezidentas ir viceprezidentas
nebūtų vienoje vietoje.
Endis Kardas lėktuve, ir aš telefonu
bandėme jį įtikinti.
„Dar ne dabar. Dar ne dabar.“
Nes mes nežinojome.
Aš neabejojau, jie taip pat,
kad esu vyriausiasis kariuomenės vadas.
Todėl buvo gyvybiškai svarbu, kad turėčiau supratingą komandą,
atskaitingą struktūrą ir prezidento vaidmenį.
Bet, nereikia nė sakyti,
jog valdžios nuoseklumas tapo pagrindiniu elementu apsaugos struktūrai.
Labai džiaugėmės, kad prezidentas sutiko
neforsuoti grįžimo atgal į Vašingtoną
ir kad nuvykę į Barksdeilą, galėjome persigrupuoti
ir sudaryti planą, kaip elgsimės toliau.
Matome apačioje lėktuvą.
Skrydis 56865, Klivlando centras, supratau.
Noriu paklausti apie „Boeing 757“.
Ar matote jį, pone, ir gal galit pasakyti, kokiame jis aukštyje?
Skrenda į pietryčius.
Matome jį.
Jis - už mūsų, maždaug 300 metrų virš mūsų.
Danguje liko tik vienas, kaip žinoma, užgrobtas lėktuvas.
Dispečeriai jį seka kalbėdami su kitu lėktuvu.
Dabar jis leidžiasi. Artėja prie mūsų aukščio.
Mes jį matome, taip.
Skrydi 56865, patariu nesiartinti prie to lėktuvo.
Kuo greičiau skriskite į šiaurę.
Ne tik dispečeriai negauna pakankamai informacijos.
Negauna jos ir sėdintys Baltųjų rūmų bunkeryje.
Viskas atrodė labai neaišku.
Buvo kalbama apie konkrečius lėktuvus…
DŽOŠUA BOLTENAS, BALTŲJŲ RŪMŲ PERSONALO VADOVO PAVADUOTOJAS 2001-2004 M.
…kurie kėlė nerimą.
Gaudavome ataskaitas, kiek lėktuvų dar liko ore,
kiek nesuskaičiuota.
Lėktuvas ten, lėktuvas čia.
Pranešė, jog susprogdinta bomba automobilyje prie Valstybės departamento.
Girdėjome daug įvairios informacijos,
daug jos nepasitvirtino.
Ką jis dabar daro, pone?
Rodos, suka truputį į šiaurę. Ar jūs irgi tą matote?
Taip. Atrodo, jis skrenda zigzagu.
Bunkeryje daugiausiai nerimavome,
kiek lėktuvų teroristai pavertė ginklais
ir nukreipė į kitus taikinius JAV,
kaip su tuo kovoti.
Nes mes neįsivaizdavome.
Jis vis dar vingiuoja.
Ačiū, pone.
Nėra jokių instrukcijų,
ką daryti tokioje situacijoje.
Iš pradžių skridome savo nuožiūra.
NORMANAS MINETA, TRANSPORTO SEKRETORIUS 2001-2006 M.
Sėdėjau priešais viceprezidentą,
kai atėjo karininkas
ir pranešė, jog dar vienas skrydis buvo nukreiptas į Vašingtoną.
Ir jog tas lėktuvas greičiausiai yra užgrobtas.
Pasirodė, jog tai - „United“ nr. 93.
Jis paprašė viceprezidento leidimo panaudoti karinius lėktuvus.
Tuomet viceprezidentas panaudojo karinį terminą.
LTN. DAGAS KOKREINAS, VICEPREZ. PATARĖJAS KARINIAIS KLAUSIMAIS 2001-2003
„Imkitės veiksmų“.
Visi suprato, ką tai reiškė.
„Numuškite tą lėktuvą“.
Visi nutilo,
išgirdę įsakymą.
Aš paskambinau ir pasikalbėjau su prezidentu.
Gavau leidimą tam, ką ketinome daryti.
Mes nežinojome, kiek dar lėktuvų yra danguje,
kiek jų užgrobta.
Aš priėmiau sprendimą.
Ar juo džiaugiausi? Ne.
Bet ar ramiai priėmiau sprendimą? Taip.
„United“ nr. 93. Ar yra žinių apie jį?
Taip, jis ant žemės.
- Ant žemės? - Taip.
Kada jis nusileido? Nes mums patvirtino…
Jis nenusileido.
Jis sudužo?
Taip, kažkur į šiaurės rytus nuo „Camp David“.
Mums pranešė,
kad taikinys eliminuotas.
Viceprezidentas paklausė: „Lėktuvas sudužo?“
Ir jis pasakė: „Taikinys eliminuotas.“
Viceprezidentas pažvelgė į mane ir paklausė: „Mes jį numušėme?“
Atsakiau, jog nežinau.
Turėjome rimtą pagrindą manyti, kad tai mes numušėme tą lėktuvą.
Kol esantieji bunkeryje mėgina išsiaiškinti,
ar „United“ nr. 93 buvo numuštas po duoto įsakymo,
jų dėmesys vėl staiga nukrypsta į Niujorką.
Prieš valandą žmonės degalinėje
matė iš miesto kylančius dūmus.
10.28 VAL. RYTO ŽEMUTINIS MANHATANAS, NIUJORKAS
Žmonės išėjo iš parduotuvių pažiūrėti.
Žmonės buriasi į dideles grupes.
Vienoje vietoje mačiau grupę žmonių, jie buvo susikabinę rankomis ir meldėsi.
Stoviu ant Manhatano tilto, jis uždarytas…
Juo gali praeiti tik pėstieji.
Kai kurie žmonės eina per jį, bet jie negali…
Žiūrėdamas matau, kažkas… Rodos, pastatas…
Ar pastatas griūna?
Ar griūna antrasis Pasaulio prekybos centro pastatas?
Taip, antrasis… tai - antrasis bokštas. Tai - antrasis…
Jis nesprogo. Tiesiog ištirpo.
Smegenys nepajėgė suvokti to, ką mačiau.
Tai buvo didžiulė ataka prieš JAV.
Buvo aišku, kad žuvo daug žmonių.
Jautėmės sugniuždyti.
Žiūrėjome televizorių ir nieko negalėjome padaryti,
nors buvome galingiausi pasaulyje.
Tačiau būdami bunkeryje turėjome išsiaiškinti,
ką galime padaryti, kad tokie dalykai nebenutiktų.
Šios nacionalinės tragedijos metu,
tiek prezidento lėktuve, tiek bunkeryje esanti
vyriausybė stengiasi atgauti valdymą.
Ryšio priemonės čia buvo prastos.
Jei būtume turėję ekraną…
Nežinojome, kas vyksta lauke,
nes jei matydavome vaizdą, nebūdavo garso.
Jei girdėdavome garsą, nematydavome vaizdo.
Buvo siaubinga.
Šalis nesuprato, kas vyksta, mes nesupratome.
Baisus buvo metas.
Vyriausybė nebuvo pasiruošusi tokiam dalykui.
Pats bunkeris buvo atgyvenęs.
Baldai ir priemonės buvo gal 20-ies metų senumo.
Pamenu, bunkerio vadovas pasivedė mane į šalį,
kai deguonies lygis bunkeryje pavojingai nukrito,
nes jame buvo per daug žmonių.
Visi tapo mieguisti. Supratau, kad kažkas negerai.
Mes išnaudojome deguonį,
pradėjome kvėpuoti savo iškvėptu anglies dvideginiu.
Nuodijome patys save.
Galiausiai žmonės išėjo kitur.
Jų ten nereikėjo.
Kol administracija grumiasi su bunkerio trūkumais,
prezidento lėktuvui ir pačiam prezidentui
pranešama apie gresiantį pavojų.
Mums paskambino ir pasakė: „Dabar atėjo eilė Angelui.“
Angelas - kodinis prezidento lėktuvo pavadinimas.
Visus net nupurtė.
Kas žino kodinį prezidento lėktuvo pavadinimą?
Kai prezidento lėktuvo pilotas pulkininkas Tilmanas apie tai sužinojo,
pastatė prie laiptų į kabiną
prezidento lėktuvo apsaugos darbuotoją
ir paprašė neleisti niekam lipti.
Tik pagalvokit.
Patys aukščiausi šalies pareigūnai,
o pilotas baiminasi, jog kas nors iš prezidento aplinkos
gali pamėginti perimti prezidento lėktuvo valdymą.
Bandėme išsiaiškinti, kaip konkrečiai mus gali užpulti.
Tuo metu svarstėme blogiausią variantą.
Kad mus užpuls ore. Tad turime būti pasiruošę.
Kai sužinojome, kad nusitaikyta į prezidentą,
negalėjome rizikuoti.
Pašalinome visus ginklus.
Padarėme, ką galėjome.
Bet ką gali žinoti.
Prezidentas sėdi lėktuvo priekyje.
Slaptoji tarnyba ir personalas buvo lėktuvo viduryje,
o žurnalistai ir svečiai - lėktuvo gale.
Tad agentai atėjo į lėktuvo priekį
ir stovėjo netoli prezidento kabinos,
užtikrindami, kad niekas nepatektų į lėktuvo priekį.
Net svarbiausiems Baltųjų rūmų žmonėms nebuvo leista ateiti čia,
nebent juos pasikviestų prezidentas.
Lėktuvo viduje apsauga buvo sustiprinta,
tačiau išorinės atakos grėsmė ir toliau išliko.
Prezidento lėktuvas, beje, skrenda be jokio maršruto.
Aišku.
Nežinome, kur jie nusprendė skristi,
bet jų iki šiol niekas nelydi.
- Vis dar nelydi? - Teisingai.
Nieko sau.
Tą akimirką
mes buvome taikinys.
Ir, žinoma, nežinojome, kokios apimties buvo ta ataka.
Nežinojome, ar ataka tik prasidėjo, ar jau baigėsi.
Daugelis žmonių sakytų, kad saugiausia būti
šalia JAV prezidento.
Tai buvo pirmas kartas, kai tuo suabejojome.
Pagalvojome, kad gal ir ne.
Staiga su mumis susisiekė per radiją.
Ten buvo du F-16 lėktuvai. „Mes jus saugome.“
Jausmas buvo labai geras, nes jie - mūsiškiai,
jie atskrido ir skrido kartu.
Priklaupiau ant kelio,
mano rankos - ant lango krašto, ir žiūrėjau.
Neabejoju, žmonės galvoja, kad prezidento lėktuvą nuolat lydi naikintuvai,
bet JAV - labai retai.
Ir, na…
GORDONAS DŽONDRAS, BALTŲJŲ RŪMŲ SPAUDOS SEKRETORIAUS PADĖJĖJAS 2001-2003
Tai kirto iš esmės.
Tai nebuvo…
Tai nebuvo kažkas, apie ką mąstai.
Kam prezidento lėktuvui galėtų reikėti palydos?
Paaiškėjo, jog buvo padaryta virtinė klaidų.
Niekas nesakė žodžio „angelas“. Sakė: „Dabar prezidento lėktuvo eilė.“
Vienas žvalgybininkas pasakė įprastą terminą.
Jie pasakė „Angelas“
ir perdavė tą informaciją į bunkerį po Baltaisiais rūmais,
kur buvo viceprezidentas,
kuris pasakė prezidentui: „Dabar Angelo eilė.“
Neteisingos informacijos kiekis
krizės akivaizdoje išauga, nes visi tampa labai jautrūs,
žmonės priima informaciją negalvodami.
Mums pranešė, kad šįryt sudužo didelis lėktuvas
Vakarų Pensilvanijoje, „Boeing 767“.
Nežinome, ar tai susiję
su įvykiais Niujorke ir Vašingtone.
Kai visi sužinojo, jog ketvirtas lėktuvas „United“ nr. 93 sudužo,
administracija mėgino suprasti,
ar tai nutiko po jų duoto įsakymo.
Pamenu, viceprezidentas kalbėjo telefonu su Pentagonu ir sakė:
„Privalote žinoti, ar jūs esate susiję su civiliniu lėktuvu.“
O jie vis kartojo: „Negalime patvirtinti. Negalime patvirtinti.“
Pentagonas visaip vartė tą klausimą,
norėdami pateikti teisingą atsakymą.
Pagaliau mums buvo pasakyta, kad jie nenumušė to lėktuvo.
Tiesą sakant, „United“ nr. 93 nukrito
žymiai anksčiau, nei buvo duotas įsakymas jį numušti.
Keleiviai, o ne valdžia pasipriešino grobikams.
Paaiškėjo, jog lėktuvo keleiviai
sureagavo greičiau ir efektyviau nei mes.
Žmonės nubėgo į kabiną ir paaukojo savo gyvybes,
kad išgelbėtų daugybės kitų žmonių gyvybes.
Ir aš… Iki šiol žaviuosi tokiu charakteriu.
Kaskart susigraudinu, pagalvojęs,
kaip jie pasiaukojo tą dieną Šenksvilyje.
Džimas Kalstromas,
buvęs FTB Niujorko skyriaus pareigūnas, mūsų studijoje.
Džimai, ką jūs galvojate?
Na, pirmiausia galvoju apie didžiulį aukų skaičių.
Mirčių skaičius - neįtikėtinas.
Praėjus 50 metų po šios dienos
mūsų vaikai mokysis,
kaip mes Amerikoje kovėmės su terorizmu.
Supratau, beje, ką ir minėjote,
kad tuo metu buvo svarbūs kiti dalykai.
Vėlgi, nenori naudoti melodramatiškų terminų.
Kur JAV prezidentas?
JAV prezidentas nuvedė… Žinau, jog nežinome, kur jis.
Tačiau šalis turi žinoti, kur jis.
Didžiausias Amerikos miestas - suniokotas,
jo karinė būstinė liepsnoja,
o prezidentas - toli nuo namų.
VAŠINGTONAS BARKSDEILO ORO PAJĖGŲ BAZĖ
11.45 VAL. RYTO BARKSDEILO ORO PAJĖGŲ BAZĖ, LUIZIANA
Užuot vykę į Vašingtoną, nuskridome į Šrivportą Luizianoje.
Jei atvirai, tą dieną nutiko ir juokingų dalykų,
vienas iš jų - nusileidus.
Galvojau, kad atsidūrėme filmo „Dr. Streindžlavas“ filmavimo aikštelėje.
Vyko bombonešių pratybos.
Taigi radome užtaisytus bombonešius.
Ir mus įsodino į kažkokią transporto priemonę.
Prezidentui nebuvo paruoštas joks šarvuotas limuzinas.
Laisvojo pasaulio lyderį į saugią vietą vežė mėlynas „Dodge“ minivenas.
Turbūt nebuvau mačiusi JAV prezidento važiuojančio minivenu.
O kariuomenės vairuotojas, buvo toks išsigandęs,
kad lėkė kaip akis išdegęs.
Važiavome asfaltu,
ir aš pasakiau seržantui už vairo:
„Nemanau, kad šioje bazėje slapstosi „al-Qaeda“,
tad galime ramiai sau važiuoti į būstinę.“
Tą dieną didžiausias pavojus man grėsė būtent tada.
Nuvykome į vado kabinetą,
įžengėme į vidų.
Jo ryšio priemonės buvo puikios.
Mes susisiekėme su Vašingtonu.
Norėjome suprasti,
kokią dar informaciją žinome?
Ką turėtume žinoti?
Ar yra priešų, kurie gali tuo pasinaudoti?
Išgyvenome didžiulį netikrumą.
Ir kai ėmėme stiprinti savo gynybą,
norėjome užtikrinti, kad rusai suprastų,
kad tas ginklavimasis nėra nukreiptas prieš juos.
Jaudinausi, nes sovietai tą dieną rengė pratybas.
Ir nenorėjome, kad jie klaidingai suprastų tai,
kas čia vyko.
Jei mes sušauksime savo pajėgas, ir rusai sušauks savąsias,
jei sušauks ir jie, ir mes,
gali kilti karas,
kur viskas tiesiog užvirs.
Didžioji dalis proceso - automatinė.
Taip siekiama išvengti žmogiškų klaidų,
ir tai tikrai turi tandemo efektą, kai žmonės pašalinami,
nors juos reikėtų įtraukti į procesą.
Tad paskambinau prezidentui Putinui
ir pasakiau: „Pone prezidente, planuojame sušaukti savo karines pajėgas.“
O jis pasakė: „Nesijaudinkite. Mūsų pajėgos atsitrauks.
Mes atšaukėme pratybas.“
Pamenu, galvojau, netgi tyliai juokiausi:
„Aišku, kad žinote, jog mes sušaukėme savo karines pajėgas. Patys matote.“
Bet tuo metu suvokiau, kad Šaltasis karas išties baigėsi.
Putinas sureagavo labai teisingai.
Tokio masto krizės akivaizdoje
lyderiams svarbu nuolat nuraminti žmones.
Ir nemanau, jog galima persistengti.
Krizės metu.
Taigi, buvo labai svarbu,
kad aš kalbėčiau įprastai, kol mes surinkome faktus.
Žiūrėjau į jį kaip reporteris, bet kartu ir kaip amerikietis.
Noriu patikinti Amerikos žmones,
kad visi federalinės vyriausybės resursai…
Stebėjau jo veidą tiek pat, kiek ir klausiausi jo žodžių.
Manau, tą darė visi ten buvę žmonės,
ne tik reporteriai.
Nepasakyčiau, jog jis atrodė susirūpinęs,
tačiau veide aiškiai atsispindėjo situacijos sudėtingumas.
Telaimina Dievas.
Ir mes vėl išvykome.
Bet skambina Ana Kompton iš „ABC“.
Mes galbūt dingsim iš čia… Ar mes išvykstame?
Gerai, Piteri, mes išvykstame. Ir aš manau…
- Kur išvykstat, Ana? - Neįsivaizduoju, Piteri.
Vis kartodamas, jog reikia grįžti į Vašingtoną,
prezidentas Bušas skubiai palieka Barksdeilą.
Pamenu, įsėdau į prezidento lėktuvą.
Jie greitai uždarė duris.
Ir mes pakilome.
Norėjau grįžti į Vašingtoną.
Dėl to buvo prieštaravimų.
Jis vis kartojo: „Turime grįžti į Vašingtoną“,
tarsi duotų man nurodymą.
O aš sakiau:
„Nemanau, kad dabar tai būtų geras sprendimas“,
ir situacija vis kartojosi ir kartojosi.
Jis rimtai įpyko. Labai įpyko.
Gal ir riktelėjau ant jo.
Norėjau grįžti namo.
Bet apsauga tikino, kad tai - nesaugu.
Pamenu, jis sakė: „Aš nuo jų nebėgsiu“.
Jis norėjo kovoti. Buvo pasiruošęs kovoti.
Tačiau kaip prižiūrėtojai turime mokėti pasakyti prezidentui „ne“.
Įstatymiškai prezidento lėktuvo skrydžiai yra Slaptosios tarnybos atsakomybė.
Tad turėjome jam paaiškinti, jog mūsų pareiga -
užtikrinti JAV prezidento biuro saugumą,
tad sprendimas - mūsų rankose.
Taip, jį beveik teko surišti.
Jis labai nenoromis nusileido, bet nesutiko su tuo.
Svarbiausia buvo tai, kad galėjome nuvykti ten,
kur būtų saugiau, kur geresnis ryšys.
Ofuto oro pajėgų bazė buvo už valandos ir 15 minučių į šiaurę,
ir ten galėjome sukviesti
visus svarbius valdančiuosius asmenis
į saugią vaizdo konferenciją.
Prezidentas buvo labai nepatenkintas
ir aiškiai parodė, kad daugiau to nepakęs.
Kuo greičiau, tuo geriau.
Kaip prezidentas praleis šią dieną,
ką jis darys, yra labai svarbu.
Ne tik šaliai, bet ir jam.
Jam - tai kritinis metas.
Jis pasakė, kad šaliai teko išbandymas. Naujajam prezidentui teko išbandymas.
Svarbiausia, ką jis turi padaryti, daugeliui amerikiečių,
tai parodyti jiems, kad jis vadovauja,
kad valdo situaciją,
ir, kaip jis pasakė, suras tuos, kurie už tai atsakingi ir juos nubaus.
Mačiau, kaip Amerika sureagavo.
Žinot, nesu piktas žmogus,
bet labai pykau, kad buvo nužudyti amerikiečiai.
Tačiau kai pyksti, sprendimai nebūna racionalūs.
Būnant prezidentu labai svarbu nepriimti sprendimų,
kol iki galo nesupranti aplinkos ir faktų.
Prezidentas pakvietė mane užeiti pas jį į kabinetą.
Vienam.
Prezidentas pažiūrėjo į mane ir pasakė: „Maiklai, kas tą padarė?“
Buvau sakęs jam, jog negavome iš žvalgybos informacijos,
kuri leistų nustatyti nusikaltėlį,
tad jis norėjo išgirsti mano spėjimą.
O ne žvalgybos pateiktą išvadą.
Jis pasakė: „Suprantu, kad gali klysti, bet sakyk.“
Taip labai būdinga Džordžui Bušui.
Tad pasakiau: „Pone prezidente, yra dvi valstybės,
kurios gali tą padaryti.
Iranas ir Irakas.
Bet nei viena iš jų dėl to nieko nelaimėtų,
tad nemanau, kad tai buvo kažkuri iš jų.“
Pasakiau jam, kad greičiausiai visa tai nuvestų
iki „al-Qaeda“, iki bin Ladeno.
Ir pasakiau, kad esu taip tuo įsitikinęs,
jog galiu prisiekti savo vaikais.
Jis sėdėjo tylėdamas gal penkias minutes.
Mano darbas pasikeitė.
Pasakysiu kitaip. Mano darbas tapo labai aiškus.
Pamaniau: „Jei tai - „al-Qaeda“, ką turime padaryti, kad būtų įvykdytas teisingumas?“
14.50 VAL. OFUTO KARINIŲ ORO PAJĖGŲ BAZĖ, NEBRASKA
Kai nuvykome į Ofutą, prezidentas iškart pareiškė:
„Noriu tučtuojau grįžti į Vašingtoną“.
Norėjome eiti į bunkerį ir pasitarti.
Bet jis nuo pat pirmos minutės kartojo:
„Noriu grįžti į Vašingtoną.“
Iš Nebraskos skambina
Ana Kompton. Ji visą dieną praleido su prezidentu.
Labai norime su ja pasikalbėti.
Ana, ar girdite mane?
- Taip, Piteri, girdžiu, ir… - Ką veikiate Nebraskoje?
Mes nežinojome, kur esame, iki tol, kol nenusileidome.
Prezidentas Bušas yra čia, Strateginio valdymo departamente,
jis nusileido į triušio urvą, Piteri.
Pro šį nedidelį raudonų plytų namelį,
į požeminį bunkerį,
kuriame prezidentas sušauks Nacionalinio saugumo tarybos
telekonferenciją.
Jis buvo Ofuto karinių oro pajėgų bazėje,
visa tai vyko, ir jis negalėjo grįžti.
Jis buvo tarsi uždarytas į narvą.
Jaučiau jo nusivylimą.
Jis negalėjo būti ten, kur turėjo būti.
Visą rytą
bandymai apsaugoti prezidentą neleido jam gauti informacijos.
Bet dabar, būdamas 20 metrų po žeme,
praėjus 6 valandoms po to, kai įsirėžė pirmasis lėktuvas,
jis pagaliau gavo naujausią žvalgybos ataskaitą.
Džordžas Tenetas buvo ekrane ir kalbėjo prezidentui,
kokią informaciją jie surinko
per pastarąsias kelias valandas.
Ar žinojome, kad tai - „al-Qaeda“?
Manėme, jog taip.
CŽV vadovas patvirtino, jog taip.
Džordžas pasakė: „Mes žinome, jog tą padarė „al-Qaeda.“
Jis pasakė: „Pone prezidente, rytoj ryte galutinai patvirtinsime, bet mes žinome.“
Prezidentas paklausė: „Iš kur žinote?“
Ir tada Džordžas pasakė,
kad tie žmonės buvo iš grėsmę keliančių asmenų sąrašo.
12 ALHAZMIS NAVAFAS
Prezidentas atsisuko ir pažvelgė į mane.
20 ALMIHDNARAS KALIDAS
Supratau iš jo veido išraiškos, jog jis norėjo pasakyti:
„Rodos, sakiau, jog norėjau būti pirmas, kuris tai sužinos.“
Atrodė nusivylęs manimi.
Prezidentas Bušas praktiškai išlindo per TV ekraną ir pasakė:
„Mes pradedame karą prieš terorizmą,
ir nuo šios akimirkos tai yra mūsų administracijos prioritetas.“
Tą jis mums visiems pirmiausia pasakė.
Turėjau užtikrinti, kad visi supranta, kas atsakingas.
Nesakau, kad visi ėmė maištauti,
bet komandos dirba geriau, kai vadovas šiuo atveju, pasirodo ryžtingas.
Norėjau, kad jie žinotų, jog mums reikia plano,
kad visi turėsime padaryti darbus.
Pamenu, jis pasakė FTB vadovui:
„Jūsų darbas pasikeitė.
Buvote įpratę, kaip FTB, gaudyti blogiukus po to, kai nusikaltimas jau įvykdytas.
Nuo šiol jūsų darbas bus padaryti taip, kad teroristai nesurengtų naujos atakos.“
Paskambinau Džordžo Teneto vykdančiajam padėjėjui,
ir jis perdavė man CŽV surinktą informaciją
apie „al-Qaedą“, kurios tą dieną nebuvo leista perduoti.
Ir aš garsiai pasakiau, net susikeikiau:
„Nebuvo leista perduoti JAV prezidentui?“
Ragelyje stojo ilga tyla.
Ir aš pasakiau: „Siųskite ją kuo greičiau.“
Ir trinktelėjau ragelį.
Prezidentas paklausė Džordžo, ar jis nemano, jog atakos gali pasikartoti.
Ir Džordžas Tenetas atsakė prezidentui: „Manau šiandien jau nepasikartos.“
Kai prezidentui buvo pateikta visa informacija,
kai jis paklausė, ko norėjo paklausti,
jis atsistojo, trinktelėjo delnu į stalą
ir pasakė: „Skrendam namo.“
Nusprendžiau grįžti į Vašingtoną.
Norėjau kreiptis į šalies žmones.
Ir kalbėti
iš bunkerio Nebraskos viduryje man neatrodė geras vadovavimo pavyzdys.
Pasakiau: „Kreipsiuosi į žmones
iš Vašingtono. Grįžtu namo.“
Pakeliui namo, prezidentas vėl sėdo į prezidento lėktuvą.
Pirmiausia užėjo į Slaptosios tarnybos kabiną,
padėkojo jiems, paplekšnojo per petį.
Tada stabtelėjo prie spaudos kabinos.
Pamojavo, kad nieko neužsirašinėtume. Nenorėjo, kad jį cituotų.
Ir tada pasakė: „Mes sučiupsim tuos niekšus.“
Pažvelgiau pro prezidento lėktuvo langą
ir pamačiau gražią saulėtą popietę.
Apėmė jausmas, kad blogiausia jau praeityje.
Buvo be galo liūdna diena.
Žinojau, jog mama ir tėtis jaudinosi, kaip aš jaučiuosi.
Pagaliau su jais susisiekiau.
Mama atsiliepė,
ir aš paklausiau: „Mama, o kur tu esi?“
Ji pasakė, jog netoli Milvokio.
Pasakiau: „Turbūt juokaujat. Ką jūs ten veikiat?“
O ji atsakė: „Juk tu nutupdei mūsų lėktuvą.“
Taigi jau ta mano mama.
Ar nerimavau dėl jų? Be abejo.
Bet kai išgirdau, kad jie - saugūs, viskas buvo gerai.
Prezidentui palengvėjo,
jis džiaugėsi, jog grįžta į Vašingtoną.
Manau, daugelis pajuto palengvėjimą, kad viskas baigėsi.
O aš galvojau, jog nelabai žinome, kas išties vyksta.
Mes jautėme, kad viskas pasibaigė.
Mus lydi F-16 naikintuvai,
bet ar tikrai žinau, kad teroristinė ataka baigėsi?
Slaptosios tarnybos nerimas išaugo,
kai žvalgyba pateikė naują informaciją -
vėl pajutome įtampą.
Kai skridome atgal,
CŽV būstinė saugiai faksu atsiuntė informaciją į prezidento lėktuvą.
Tą informaciją
atsiuntė Europos žvalgyba,
ir ten buvo parašyta, jog tą rytą įvyko tik pirmoji iš dviejų
atakų bangų prieš JAV.
Ar jie planavo sugrąžinti mus į Vašingtoną,
kad įvyktų antroji banga?
Prezidentas ką tik išgyveno baisiausią ataką
Amerikos istorijoje.
O žvalgybos ataskaitoje buvo parašyta,
jog gali būti ir antroji banga.
Jis nepasakė nieko, iš ko būtų galima pagalvoti, kad tai jį sukrėtė,
bet tai buvo aišku, vien pažvelgus į jo veidą.
Ilgai jaudinausi, ar atakos nepasikartos. Labai ilgai.
Mes jautėmės gana saugūs.
Ir staiga…
grupė žudikų prasiveržė pro mūsų vadinamąją gynybą
ir akimirksniu nužudė 3 000 žmonių.
Prezidentas mąsto apie galimas naujas atakas,
o tuo pat metu vis daugiau žinių gaunama apie pirmuosius smūgius.
17.20 VAL. ŽEMUTINIS MANHATANAS, NIUJORKAS
Trečiasis Pasaulio prekybos centro pastatas taip pat gali sugriūti.
Štai. Prasideda.
Šūdas.
Ar mes… Ar ten buvo žmonių?
Trečiasis Pasaulio prekybos centro pastatas sugriuvo,
47-ių aukštų septintasis pastatas.
Susisiekėme su „CBS News“ korespondente Kami Makormik.
Staiga visi ėmė klykti,
žmonės ėmė bėgti, apimti panikos, nes atrodė…
atrodė, jog į mus slenka dulkių siena.
Baimė Niujorko gatvėse
atitiko nuotaiką prezidento lėktuve.
Manau, dėl tos nežinomybės,
keliskart išties susirūpinau, ar dar pamatysiu savo šeimą.
Buvo imtasi atsargumo priemonių įvairiuose lygmenyse,
todėl man ir, neabejoju, kitiems šmėstelėjo mintis,
kad dienos pabaigos galime ir nesulaukti.
Pamenu, pulkininkas Dikas Tabas, Baltųjų rūmų gydytojas,
ėjo prie kiekvieno iš mūsų ir padavė kažkokias tabletes.
Pažvelgiau į jį ir paklausiau, kas tai.
Jis atsakė: „Tai - „Cipro“. Išgerk.“
„Cipro“ naudojamas profilaktikai nuo juodligės.
Turėjome būti pasiruošę viskam.
Tad nurijau tabletes.
Apsižvalgiau ir pasakiau:
„Neatrodo, kad kiti nurijo visas tabletes.“
Pažvelgiau, paėmiau tuos vaistus,
o ten parašyta: „Gerkite po vieną tabletę per dieną septynias dienas.“
O aš išgėriau jas visas.
Pasakiau sau: „Kvaily tu. Ką tik nusižudei.“
Tikrai galvojau, kad mirsiu.
Žinoma, nieko blogo nenutiko.
Bet dar ilgai visi juokavo, kaip rugsėjo 11-ąją perdozavau prezidento lėktuve.
Visi vis labiau baiminasi dėl galimos antrosios bangos,
o į prezidento lėktuvą skrieja šokiruojanti informacija.
Neįtikėtina informacija apie Pentagono užpuolimą.
Kiek žinome, Barbara Olson skrido tuo lėktuvu.
A, CNN komentatorė ir generalinio prokuroro Tedo Olsono žmona.
Kai žiniasklaida pranešė, jog žuvo Tedo Olsono žmona Barbara Olson,
visiems buvo labai sunku susivaldyti.
Ta buvo…
asmeniška.
Dauguma žmonių, dirbusių Baltuosiuose rūmuose, pažinojo Tedą Olsoną
ir Barbarą Olson.
Harieta Majers buvo gera jos draugė.
Kai sužinojome apie netektį,
pamačiau, kad prezidentas priėjo ir apkabino Harietą,
norėdamas ją paguosti sunkią akimirką.
Atsiguliau miegoti apie vidurnaktį,
ir ant pagalvės radau Barbaros parašytą raštelį.
„Tedai, myliu tave labiau nei galvojau, jog įmanoma mylėti.“
„Esi geriausias mano draugas, mylimasis, esi man viskas.
Su 61-uoju gimtadieniu.
Kai tą skaitysi, žinok, jog dabar galvoju apie tave.
Saldžių tau sapnų, atšvęsime drauge penktadienį.
Myliu, Barbara.“
SARASOTOS-BREIDENTONO ORO UOSTAS
Praėjus beveik devynioms valandoms, kai išskrido iš Floridos,
nuskridęs virš 4 800 km…
BARKSDEILO KARINIŲ ORO PAJĖGŲ BAZĖ
OFUTO KARINIŲ ORO PAJĖGŲ BAZĖ
…prezidentas pagaliau atvyko į Endriuso karinių oro pajėgų bazę…
ENDRIUSO JUNGTINĖ BAZĖ
…šalia Vašingtono.
Paprastai tenka persėsti iš prezidento lėktuvo į jūrų pajėgų sraigtasparnį.
Paprastai apima džiaugsmas. Bet ne šįkart.
Jautėme didžiulę įtampą, šaltį.
Ore tvyrojo baimė.
Yra du karinių jūrų pajėgų sraigtasparniai.
Vienas labiau skirtas maskuotei.
Kad niekas nežinotų, kuriame iš jų išties yra prezidentas.
Aš skridau antruoju,
norėjau užsidėti ženklą… …„Ne, jis - kitame lėktuve.“
Skridome virš pat medžių, vinguriuodami,
kad į mus būtų sunkiau nusitaikyti.
Vinguriuodami nusileidome prie Potomako upės
ir pamatėme dūmus, kylančius iš Pentagono.
Labai nerealus vaizdas, nes Kapitolijus buvo tuščias,
tik prie pagrindinių kelių buvo palikti kariniai postai.
O fone rūko Pentagonas.
Tai buvo karo zona.
Ir to vaizdo niekad nepamiršiu.
Buvau prezidentas karo metu ir vykau į karo zoną.
Prezidentas pažvelgė per langą
ir pasakė: „Dega galingiausias pastatas pasaulyje.
Matote XXI a. karą.“
Jis tą pasakė garsiai, visiems.
Jis tiesiog garsiai mąstė.
Tai buvo kitoks karas.
Praeityje Amerika kariavo su valstybėmis.
Jos turėjo sostines. Turėjo kariuomenes… realias kariuomenes ir laivynus.
Šiuo atveju kariavome su šešėline valstybe.
18.56 VAL. BALTIEJI RŪMAI, VAŠINGTONAS
Mudu su prezidentu pasikalbėjome,
kad tą vakarą jis kreipsis į žmones.
Pamenu, jis jautėsi,
rodėsi, kad jis blaškosi po šalį,
ir tai nesuteikia žmonėms stiprybės, nenuramina jų.
Jis dėl to buvo labai nusivylęs.
Prezidentas turi ryžtingai eiti į priekį
ir susitvarkyti su priešais.
Kai kalbi iš Ovalinio kabineto,
tai svarbu.
Mes greitai dirbome.
Kai prezidentas kreipiasi į žmones, paprastai turime daugiau laiko,
bent kelias dienas pasiruošti.
O tada turėjome vos kelias valandas.
Pasiruošimas kreiptis į žmones buvo labai įtemptas.
Akivaizdžiai pavargę ir įsitempę žmonės,
mėginantys išsiaiškinti, kokie bus kiti žingsniai.
Tai buvo pirmas kartas, kai buvo užpulta
nepriklausomos šalies JAV teritorija
nuo 1812 m. karo.
Atrodė, jog išties pamatėme patį blogį.
Atrodė, jog bet kurią akimirką ataka gali pasikartoti.
Šalis vis dar buvo sukrėsta.
Reikėjo įtemptai galvoti, ar žmones reikia nuraminti,
ar ruoštis karui? Ar metas pradėti mušti karo būgnus?
Kalboje iš pradžių to nuraminimo, jo manymu, buvo kiek per daug.
Jis norėjo parodyti jėgą.
Prezidentas iš esmės turi nustatyti toną,
Džordžas Bušas tą ir padarė.
Jis žinojo, ko nori.
Kad reikia pokyčių, kad rugsėjo 11-oji nepasikartotų.
Sumažinti riziką iki minimumo.
Prezidentas privalo apsaugoti Amerikos žmones.
ŠIANDIEN, MIELI PILIEČIAI… …BUVO PASIKĖSINTA…
Į MŪSŲ GYVYBES, Į MŪSŲ LAISVĘ…
Vieniems prezidentams dėl to netenka jaudintis, kitiems tenka.
Buvau tas, kuriam teko.
Dvi minutės.
Tai buvo labai jaudinanti akimirka,
kai pamačiau prezidentą, grįžtantį į Ovalinį kabinetą.
Jis buvo pasikeitęs.
Jis buvo karo prezidentas.
Negyva musė.
- Viena minutė. - Ačiū.
Pamenu, galvojau:
„Vaje, buvau Ovaliniame kabinete prieš tris dienas.
Ir nieko sau.
Užuolaidos - tos pačios. Kilimas - tas pats. Bet viskas pasikeitė.
Labas vakaras.
Šiandien, mieli piliečiai,
buvo pasikėsinta į mūsų gyvybes, į mūsų laisvę -
tą sąmoningai padarė savižudžiai teroristai.
Žuvo žmonės, skridę lėktuvais ir dirbę biuruose.
Administratorės, verslininkai, karininkai ir valstybės tarnautojai,
mamos ir tėčiai, draugai ir kaimynai.
Jautėme, kad kai ką reikia tuoj pat pasakyti.
Tą, ko daugiau jis neturės galimybės pasakyti.
Ir Bušo doktrina:
„Jei slepi teroristą, mes su tavimi elgsimės kaip su teroristu“
buvo vienas iš tų dalykų.
Mes supratome, kaip tai drąsu.
Kad tai turi reikšmę.
Tad parodžiau jam tą sakinį
ir paklausiau: „Tikrai norite pasakyti tuos žodžius?“
Jis atsakė: „Taip. Turiu tą dabar pasakyti.“
Ieškome tų, kurie yra atsakingi už šiuos blogio aktus.
Nukreipiau visus mūsų žvalgybos resursus
ir teisėsaugos bendruomenes,
kad jie būtų surasti, ir būtų įvykdytas teisingumas.
Kalbu ir apie tuos, kurie atliko tuos aktus,
ir tuos, kurie juos slėpė.
Įtraukti Bušo doktriną į kalbą
buvo nuspręsta likus vos kelioms minutėms iki kreipimosi į žmones,
nes tai - labai svarbu.
JAV privalo parodyti, kad terorizmo rėmėjai
nuo šiol taip pat tapo JAV priešais.
Žuvo tūkstančiai amerikiečių - daugiau nei Perl Harbore.
Tai buvo karas.
Aš buvau kaltas.
Norėjau parodyti agresijos tiek, kad pasiektume savo tikslą.
Tikslą apsaugoti savo šalį.
Žinoma, mums buvo skaudu. Buvo baisu.
KOLINAS PAUELAS, VALSTYBĖS SEKRETORIUS 2001-2005 M.
Niekas nenori karo, jei tik įmanoma jo išvengti.
Bet mes nusprendėme būti agresyvūs.
Nes patys patyrėme agresiją.
Kai man sako, kad sprendimai buvo skuboti,
noriu žmonių paklausti: „O ką jūs būtumėte darę?“
Neturėjome laiko ilgoms konsultacijoms,
pokalbiams, kaip su tuo tvarkysimės.
Visi prisiminsime šią dieną,
bet žengsime į priekį ir ginsime laisvę,
gėrį ir teisingumą mūsų pasaulyje.
Ačiū. Labanakt. Telaimina Dievas Ameriką.
Tuomet niekas nežinojo, kuo viskas pasibaigs.
Bet kokiu atveju, mes kausimės kaip valstybė.
Kaip, kur, kas tai bus,
ir kiek tai užtruks,
kiek pastangų reikės - to niekas nežinojo.
Darėme viską, ką mokėjome.
Bet mūsų akyse žuvo 3 000 žmonių.
Kažką pražiopsojome? Turėjome geriau suvokti situaciją?
Tai slegia.
To niekaip nepamirši,
nes tai reiškia, kad padarei nepakankamai.
Mus užpuolė.
Žinot, daug apie tai galvojau.
Jei galėjome padaryti daugiau,
norėčiau, kad man pasakytų, ką konkrečiai.
Nes veiki pagal žvalgybos pateiktus duomenis.
Tik kartą ataskaitose buvo užsiminta, kad teroristai kartais užgrobia lėktuvus,
bet į tokią žvalgybos informaciją nebuvo galima sureaguoti.
Gerai, labai jums ačiū. Eime.
Ačiū. Eime.
Ką gi. Liūdna diena.
Ačiū.
2001 M. RUGSĖJO 14 D.
Praėjus ilgiausioms trims prezidentavimo dienoms,
Džordžas Bušas nuskrido į Manhatano centrą,
norėdamas pirmą kartą savo akimis pamatyti nelaimės vietą.
Kai priartėjome prie Niujorko, likus gal 8 ar 12 km,
pamatėme dūmus, rūkstančius į pietų pusę.
Ir sraigtasparnio kabinoje pasklido
siaubingas kvapas.
Sudegusios plastmasės, gumos.
Ir…
žmonių kūnų.
Niekas neištarė nė žodžio,
o sraigtasparnio pilotas aplenkė dūmų stulpą.
Pažvelgėme žemyn ir pamatėme gelbėtojus.
Nusileidome Volstrite.
JAV KARINIS JŪRŲ LAIVYNAS
Buvome pirmieji, atvykę į nelaimės vietą,
po gelbėtojų.
Vaizdas priminė Pompėją.
Sumuštinių aparatas, padengtas dulkių sluoksniu.
Su visais sumuštiniais.
Maistas likęs ant stalų jau kelias dienas.
Rodėsi, laikas sustojo.
Rodės, patekome į pragarą.
Tvyrojo rūkas… Ir mirties kvapas.
Telkšojo vanduo…
Tai buvo tikrai siaubingas vaizdas.
Po to nuvykome į Džeikobo Džavitso centrą.
Sustojome, Slaptoji tarnyba atidarė duris.
Prezidentas išlipo, mus pasitiko žmogus,
ir prezidentas paklausė: „Kas tai?“
„Surinkome ugniagesių ir policininkų šeimas,
kurie dingo nelaimės vietoje.
Pagalvojome, kad galėtumėte tarti jiems žodį.“
Buvo be galo liūdna,
nes ten buvo šeimos,
laukiančios, kol mylimi žmonės bus ištraukti iš po griuvėsių.
O aš ką tik mačiau tuos griuvėsius ir žinojau, kad ten gyvybės nėra.
Tad turėjau kaip įmanydamas paguosti žmones,
kurie tikėjosi neįmanomo dalyko.
Paskutinis žmogus, kurį mačiau, buvo Arlena Hovard.
Arlena laikė ženklelį.
Jos sūnus Džordžas tą dieną nedirbo,
bet įvykus nelaimei, pasirodė darbe.
Atsikėlė, apsirengė uniformą, nuėjo į nelaimės vietą ir žuvo.
Tad ji nuėmė ženklelį nuo jo kūno,
padavė JAV prezidentui ir pasakė:
„Aš“…
„Noriu, kad niekad nepamirštumėte.“
Tai reiškė, kad nepamirštume. Niekad nepamirštume aukų.
Praėjus 20-čiai metų,
ši data daugeliui žmonių nieko nebereiškia.
Bet tiems, kurie tą išgyveno, ji svarbi.
Ir tas ženklelis primena mums, kad ji - svarbi.
Man asmeniškai ji sustiprino tikėjimą.
Ji tikrai sustiprino mano tikėjimą Amerikos žmonėmis,
nes pamačiau pačią geriausią Ameriką.
RUGSĖJO 11 D. TERORISTINĖS ATAKOS METU BUVO NUŽUDYTI 2 977 ŽMONĖS
2011 M. GEGUŽĖS 2 D. JAV KARINIO JŪRŲ LAIVYNO SPECIALUSIS BŪRYS
NUŠOVĖ „AL-QAEDA“ LYDERĮ OSAMĄ BIN LADENĄ
TERORISTINĖS ATAKOS SUKĖLĖ 20 METŲ KONFLIKTĄ AFGANISTANE -
ILGIAUSIAI TRUKUSĮ AMERIKOS KARĄ.
RUGSĖJO 11 D. AUKOMS ATMINTI
Išvertė Akvilė Katilienė