Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
SOPHIE BROWNOVÁ: EMMA GALEOVÁ SE ZAMILOVALA
„Věříte na lásku na první pohled?
Ani já ne.“
Tahle slova odstartovala úspěch knih o Emmě Galeové.
A po dvacet let a dvanáct románů se zdálo, že se nic nemůže pokazit.
Až doteď.
Slečno Brownová, vítejte v Show Drew Barrymore.
Děkuji.
SHOW DREW BARRYMORE
Můžu jít domů a počkat, až se to přežene?
To se nepřežene, tohle je hurikán.
Víš, kolik lidí tě kvůli tý knížce nenávidí?
Hodně?
Je to tady.
- Jsi přece moje kamarádka. - Teď jsem tvoje agentka.
Tak tam nakráčej a všechny okouzli.
A zkus nevypadat tak vysoká.
Jde z tebe strach.
Je možné, že jste nečetli žádný román od Sophie Brownové,
ale určitě znáte někoho, kdo ano.
A já pro ni mám spoustu otázek.
Přivítejte s námi mou dobrou kamarádku a autorku bestsellerů, Sophie Brownovou!
Děkuju vám.
- Ahoj. - Ahoj.
Díky za pozvání. Divím se, že jsem se sem dostala živá.
Já málem ne.
Pokud diváci netuší, o čem tady mluvíme,
řeknu jen, že venku na Sophie Brownovou čeká spousta nespokojených fanoušků.
Možná spíš bývalých fanoušků.
Všichni asi řešíme konec tvojí nejnovější knihy.
Vím, že postava Winstona okouzlila mnoho čtenářů.
Tak proč jsi ho zabila?
Tvoji čtenáři Winstona milovali.
Možná ho jen neznali tak jako já.
Všechny nečeká šťastný konec.
Já tohle obvykle nedělám,
ale tady musím souhlasit s fanoušky.
Nezasloužil si spadnout ze schodů.
Jsi na jejich straně?
Zavraždila jsi muže, do kterého jsem byla zamilovaná.
Kdo ti dal právo mi ho vzít?
Jsem autorka.
Já vím, ale možná máš potíže
oddělit svůj skutečný život od fikce ve svých knihách.
- Co? - Měla jsi těžký rok.
Opustil tě manžel, ten rozvod nebyl pěkný.
Ale Winston je fiktivní postava.
- Vážně? - Ano.
A buď ráda, že to byla rychlá smrt.
Mohla jsem ji roztáhnout na deset stran.
Mohla jsem ho vláčet za autem. Mohla jsem ho otrávit rtutí.
Mohla jsem ho nasekat na maličký kousky a ty pak hodit žralokům!
Hned jsme zpátky.
Jsem spisovatelka, abych mohla pracovat v pyžamu, ne na sebe nechat řvát.
Copak nejsi spisovatelka kvůli dědovi?
Poslouchala jsi v holičství jeho příběhy, ne?
Jo.
Ten o hradu.
O Skotsku.
Prý tam jednou tajně vlezl.
Jo.
To vyprávěl často.
Určitě budeš v pohodě? Můžu přijet i příští víkend.
Rozhodně nejezdi, zůstaň ve škole. Klid, já to zvládnu.
Dobře.
Musím na chvíli zapomenout na to knižní fiasko.
Musím někam pryč.
Dun Dunbar.
Ten hrad.
Poletím do Skotska.
Je to zapadlý místo, tichý. A nikdo mě tam nezná.
To je skvělý, mami. Konečně si uděláš dovolenou.
Není to dovolená,
ale pracovní cesta.
Jen dokud to tady neutichne.
Napíšu novou Emmu Galeovou,
oživím Winstona a všechno se vrátí do normálu.
Dobře, tak mi aspoň slib, že se podíváš na ten hrad.
Slibuju.
S. BROWNOVÁ
To jsem já.
Jste Američanka.
Ano.
To mi neřekli.
Odkaď?
Z kama tam?
Ne.
Nemám další zavazadla.
- Jasan. - Děkuju.
SBOHEM, EMMO GALEOVÁ
VÍTEJTE V DUNBARU POČET OBYVATEL 153
POHODLNÉ POSTELE, SKOTSKÁ SNÍDANĚ, TIPY OD MÍSTNÍCH
SKVĚLÉ JÍDLO, VŘELÉ PŘIVÍTÁNÍ
Hamishi, ne!
Hamishi, dost!
Jsem ráda, že jste tady.
On obvykle nemá cizí lidi rád.
To ani ty, imbouši.
Děkuju.
Pěkný pobyt.
Ahoj. Ty jsi uvítací výbor?
- Zdravíčko. Máte přání? - Jdu se ubytovat.
Skvěle. Za mnou.
Není to Sophie Brownová?
V naší vesničce? Nebuď pitomá.
- Vítejte u nás. - Díky.
Mám rezervaci na jméno Sophie Brownová.
Spisovatelka Sophie Brownová?
Nevím, jestli bych to měla přiznávat, ale ano.
Četla jsem všechny vaše knihy. Teď jsem dočetla poslední.
No výborně.
- Můžu mít otázku? - Jistě.
Proč jste Winstona nezabila dřív?
Já doufala, že umře už v první knize. Nikdy se mi nelíbil.
Až moc dokonalý.
Víte co? Asi jsem to měla podobně.
- Zmetek. - Zmetek.
- Je po něm. - To je dobře, Sophie Brownová.
Zmetek. Říkáte mu ještě jinak?
To je krása.
Jste moc hodná. Asi jste zvyklá na něco lepšího.
Upřímně,
přesně v tohle jsem doufala.
- Je hrad Dun Dunbar poblíž? - Jo, přímo za kopcem.
Kdyby něco, řekněte si, slečno Brownová.
Děkuju. A jsem Sophie.
Maisie.
- Těší mě, Maisie. - Mě taky.
Skotsko? Vážně? Proč ses se mnou nejdřív neporadila?
Protože bys mi to vymluvila.
- Jak dlouho se známe? - Až moc.
Od první stránky čtvrtý knížky. A kdy jsem ti poradila špatně?
- U názvu šestý knížky. - Krom toho!
Neboj se, budu tady psát.
Dobře. A kdy uvidím ukázku?
Brzy. Prakticky se to píše samo.
- Měj se. - Ahoj.
A tady je náš obchod se suvenýry.
Ne, děkuji.
Přešli jste ty suvenýry.
Ne? Jistě nechcete odejít bez suvenýru.
Ne, díky.
Kilty? Utěrky? Tácky? Všechno samozřejmě s erbem.
No jistě.
No, tak ať vám cesta ubíhá.
Něco tě napadlo?
Několik věcí.
Jedna z nich by měla být oprava dveří u knihovny.
- Je těžký tam dostat lidi. - A ještě těžší je dostat ven.
Zdravíčko.
Zdravím.
- Vy pracujete i tady? - Kdekoliv mě chtějí.
Prohlídka teď skončila. Další je ve čtvrtek.
A nemohla bych se tady jen tak sama projít?
- Obávám se, že to nebude… - To nic, Thomasi. Já ji provedu.
- Nechci vám dělat potíže. - Risknu to.
Tudy.
Ve Skotsku je přes tři tisíce hradů a zámků.
Některý jsou až ze 14. století.
Tyhle starý zdi uchovávají dějiny těch, co tu žili, pracovali a bojovali.
To schodiště.
Jo, to je jedno z pěti.
A co je tam nahoře?
Horní patra.
Tohle je hudebna. Třetí vévodkyně tu napsala sbírku básní.
Četl jste ji?
Jo, ale nedoporučuju ji.
- Takže zůstanete přes noc? - Trochu déle.
Aha. Turisti tady obyčejně nezůstávají.
Spíš tudy projedou.
Dun Dunbar nechal postavit první vévoda z Dunbaru pro svou ženu.
Hrad zůstal v rodině 500 let.
- Komu patří teď? - Nějaký šlechtický prdeli.
- Hamishi! - Proboha.
- Ne. - Tak jo. Ahoj.
Takhle ho neznám. Máte v kapse maso?
No jistě.
Bez steaku nevycházím.
Už zmiz. Mazej, vypadni.
Omlouvám se.
To nic.
Tohle je ta starší část hradu.
Je ze 16. století.
Dunbarové tu pořádali rodinný setkání a velkolepý oslavy.
Pojďte, je toho víc.
Schodiště se vine po směru hodinových ručiček.
Tak ho líp ubrání šermíř pravák.
A co je nahoře?
Dvanáct ložnic a deset toalet.
Šlechtická prdel asi potřebuje spoustu trůnů.
To rozhodně.
- Můžeme nahoru? - To není součást prohlídky.
Můžu si tě na chviličku ukrást?
Nepočká to?
- Jeden pár sem přišel projednat svatbu. - A jak vypadají?
- Jako že na to mají. - Počkejte tu.
Hned jsem zpátky.
„Na vršku
točitýho
schodiště
je
chodba.“
Tak jo.
„Nad schody jsou troje dveře.“
Raz, dva, tři.
Haló?
Slečno?
Haló?
LEXI, PODÍVEJ! NAŠLA JSEM JEHO JMÉNO!
Slečno?
- Co tu děláte? - Promiňte. Potřebovala jsem něco vidět.
- Co byste tady nahoře hledala? - Mám tady trochu rodinný historie.
- Vážně? - Ano.
To jste si dělala test DNA a jste příbuzná Marie Stuartovny?
Omluvila jsem se.
Víte, proč sem nahoru nikdo nesmí?
- Asi aby neumrznul? - Protože tu někdo bydlí.
Jak by se vám líbilo, kdyby vám někdo lezl domů?
Prohlídka skončila.
Bude to dvacet liber.
- Vstup je deset. - Soukromá prohlídka je dražší.
Nemám drobný.
Tak to berte jako dýško za ochotu a pohostinnost.
Dám vám dobrou radu.
Nelezte někam, kam nepatříte.
- Nepouštějte ho k lidem. - O to se snažíme.
O co tady šlo?
Zařiď tu svatbu.
„Marie Stuartovna“.
- Ráda bych tě viděla tančit. - To už je dávno.
Tak se nám předveď.
- To chci vidět. - Ahoj.
- Hrad se líbil? - Ano, byl kouzelný.
Miluju vaše knihy.
- Já taky. - Četly jsme je všechny.
- Říkala jsem, ať neobtěžují. - To je vtip?
Jste možná jediný čtenářky, který mě neproklínají.
Takže tady se v hospodách plete?
Pleteš taky?
Ne. Vždycky jsem to chtěla umět, ale…
No tak to se vám bude hodit tohle.
Můžete se přidat do klubu.
Děkuju.
Helen.
Já jsem Sophie.
Já jsem Rhona.
Jsem cukrářka, ale teď peču sušenky v pekárně přes ulici.
Děkuju.
Ty jsou vynikající.
A tohle je Angus.
Jeho manžel patřil mezi původní členy klubu, ale umřel.
Brzy na to se tu objevil Angus a od tý doby nepřestal plést.
Mám ti ukázat, jak se plete?
Ano, prosím.
Tak do toho.
Ale tohle nepoložím.
To je moje dcera Lexi.
Je na vysoký.
- Je těžký, když se odstěhují. - A těžší, když se vrátí.
A tvůj manžel?
Jsem už rok rozvedená.
Já čtyři.
Já mám v pekárně přítele.
- Akorát to ještě neví. - Já jsem pořád vdaná.
Ale taky si nejsem jistá, jestli o tom ví.
- To není pravda, milujete se. - Milujeme.
Je pěkný slyšet jeho smích. Nepromluvil, co Graham umřel.
Pořád nevěřím, že sis na psaní další knížky vybrala naši vesničku.
Měla jsem sem jet už dávno. S tátou.
Ale onemocněl a nestihli jsme to.
To mě mrzí.
Jako kluk žil na hradě Dunbar.
Tedy mimo hrad, dovnitř nesměli.
- Jeho rodina se starala o hradní pozemky. - Takže tvoje rodina?
Moje rodina. McGuintyovi.
Tak to jsi jedna z nás.
McGuinty? Tohle jméno asi neznám.
Když byl kluk, odešli do New Yorku.
Já s jedním McGuintym chodila do školy.
Byl hodně upovídaný. Pořád něco vyprávěl, nikdy nezavřel pusu.
Callum McGuinty?
To je on.
Ale my mu říkali jinak.
McMotorováhuba.
Ale ty máš jeho úsměv.
Jo. Nevím, proč brečím.
Protože tady máš svoje kořeny, drahá.
- Kéž bych se byla vrátila dřív. - No, tak jsi tady teď.
A viděla jsi Dun Dunbar, dokud je to hrad.
- Co tím myslíš? - Je na prodej.
Prodává se tu spousta hradů.
V Aberdeenshiru jsou levnější než Range Rover.
Protože v Range Roveru by se žilo líp.
Angusi.
- Díky. - To je skvělý.
Někdo chce hrad jako trofej?
Tak mi to nepřišlo.
Tak ještě hůř. Zbourají ho a postaví tu byty a golfový hřiště.
Tady je nabídka.
A poměrně štědrá.
Provádím tu lidi, máme suvenýry.
Kývnul jsem na svatby a třeba i na nějaký pohřeb.
Na svůj vlastní.
Jsme kamarádi už dlouho.
Dělám první poslední, abys nezbankrotoval.
Potřebuju víc času, Iane.
Víc času už nemáš. Leda bys prodal všechny pole.
Ne, to nemůžu.
- Mylesi… - Ne, to je bez diskuze!
Dorazila slečna Brownová.
- Sophie Brownová, Myles Dunbar. - Vy jste ta šlechtická prdel?
- A vy kupec? - Předstíral, že tu pracuje.
Být sám sebou je práce.
Nemůžete sem jen tak nakráčet a koupit si hrad jako hamburger.
- Říkal jste, že tudy lidi projíždí. - Jí nic neprodám.
- Pane Dunbare. - Technicky vzato jsem vévoda.
Myles je 12. vévoda z Dunbaru.
Odpusťte mi, Vaše Výsosti.
Technicky vzato „Vaše Milosti“.
Já bych přišla na pár dalších jmen.
To byste nebyla první.
A pro vaši informaci, titul není součástí prodeje panství.
Pokud vám jde o tohle, koupíte ho online za 30 liber.
Mě zajímá jen titul mojí další knihy,
kterou napíšu v knihovně Dun Dunbaru.
Nevzdám se 500 let historie pro něčí rozmar.
- Není to rozmar. - Tak o co tu jde?
- Věříte na lásku na první pohled? - Ne, nevěřím.
Ani já ne.
Ale kdyby ano, cítila bych ji, když jsem prvně uviděla Dun Dunbar.
- Cítila jsem se jako doma. - Jo, u mě doma.
A u svého otce.
Kdysi dávno tady žil.
- Jeho rodina pracovala pro tu vaši. - Další pokus.
Já myslela, že vévodové jsou kavalíři.
To mluvíte o Angličanech.
Tohle byla zjevně chyba.
- To byla. - Díky.
- Není zač. - Neděkuju vám, ale jemu.
Uvědomuješ si, že jsi Dun Dunbar právě přenechal bance?
Co to bude?
Co zažene vzpomínku na nejhoršího člověka, jakýho jste kdy poznal?
Něco bych tu měl.
Děkuju.
Velkou whisky.
Thomase si necháte.
Cože?
Žil tady celý život.
- Rozmyslel jsem si to. - Takže někdy přemýšlíte.
Když na to kývnu, budu mít podmínky.
Peníze do Vánoc na vázaným účtu.
Záloha je nevratná.
- Co dál? - Nastěhujete se hned.
- Hned? - Jo.
- Vy se stěhujete pryč? - Ne.
Já s vámi bydlet nebudu.
Podívejte, tohle nemá co dělat s námi dvěma.
Není žádný „my dva“.
Jestli ten hrad mám prodat, chci vědět, že se o něj postaráte.
A vy musíte vědět, jak je to těžký.
Dun Dunbar je živý.
Potřebuje neustálou pozornost.
Jinak se rozsype jako hrad z písku za deště.
- Suvenýr? - Dvě libry. Přihodím ho k hradu.
Dojde jí, že udělala chybu, a do týdne zmizí.
A nás ta záloha podrží přes jaro.
Pak už něco vymyslím.
- A co když neodejde? - Ale odejde.
Udělám jí ze života peklo. Do dalšího hradu už nevkročí.
No dobře. Lidi od sebe odhánět umíš.
Ty jsi pořád tady.
Protože mi platíš. Almužnu. A kdo jiný by tě snesl?
Na ženy, co kupují hrady.
Na nás všechny.
Na zdraví!
Ve Skotsku říkáme „slàinte“.
Slàinte. Tak do toho.
Počkej, řekla jsi, že kupuješ hrad?
- Jo. - Mami, jsi opilá?
Už ne. Kupuju Dun Dunbar.
Proč?
Neumím to vysvětlit.
Jen mám pocit, že by to tak chtěl.
Vím, jak by se tvářil, až projdu těmi dveřmi s klíčem v ruce.
Dlouho jsem tě neviděla se tak usmívat.
Já vím. Jako by to byl osud.
Ale musím s ním žít do Vánoc.
S ním? Koho myslíš?
Díky, Eamone.
Hamishi!
Ahoj, kluku.
Mám vás ohlásit?
- Myslíte? - Jo.
Je tady!
- Zdravím. - Zdravím.
Tady. Klíč od mýho hradu.
Teď vás čeká skutečná prohlídka.
Ta za 20 liber skutečná nebyla?
Než začneme,
měla byste vědět, že na pozemku je komunitní větrná farma,
která vyrábí 70 % naší energie.
Taky tu máme udržitelný lesnictví a bio farmu.
Jsem inženýr životního prostředí. Čtyři roky Oxfordu, dva roky Cambridge.
Oxford i Cambridge.
Tady je šatna, toaleta.
- To chce mapu. - V suvenýrech za pět liber.
Král Jakub.
A tady vlámští mistři, 16. století.
Tady je můj pokoj.
- Nemám důvod tam chodit. - Na tom se shodneme.
Další pokoje, žádná elektřina, střechou zatéká.
Tenhle se mi líbí.
Umřel tu pátý vévoda. Přímo v týhle posteli.
Hrozná smrt.
Proto se v hradech točí horory.
Zatéká sem s každým deštěm. A prší tady 150 dní v roce.
Ne všude vede potrubí, ze 60 krbů je použitelná půlka,
Wi-Fi je nespolehlivá a mobilní signál ještě horší.
Ale tekoucí voda tu je?
Jo, nějaká tu teče.
A mimochodem, horní patra nevytápíme.
Je to drahý.
Tudy.
Vy budete bydlet tady.
Víte jistě, že vévoda neumřel tady a někde tu nestraší?
Proč? Vám tenhle pokoj nevyhovuje?
- Je tu skříň? - Je tu židle.
- Koupelna? - Ta je na chodbě.
Ale krb nefunguje.
To zvládnu.
Dobře.
Mimochodem, hledal jsem v záznamech vaši rodinu, ale Brownovy jsem nenašel.
- To je jméno po svatbě. - Takže jste vdaná?
Rozvedená.
Tomu se snadno věří.
Už odcházíte?
Pojďte za mnou.
Podívejte se.
Co to je?
Můj otec.
Váš otec je „McGu“?
McGuinty. Chytili ho, než to dopsal.
Netušil jsem, že je tu něco, co jsem neviděl. Kdy tu byl?
Před 60 lety. Byl ještě kluk.
Vplížil se sem a dostal se až nahoru. Chtěl dokázat, že byl uvnitř.
Ale nějaký bezcitný náfuka ho vyhodil a jeho otci dal výpověď.
- To zní jako můj děda. - Promiňte.
Mluvil bych o něm stejně.
Můj otec byl mnohem lepší.
McGuinty je silný jméno. Měla byste se ho držet.
Hamishi.
Co chceš?
Dojdeme si pro čaj?
Dobře.
Půjdu za tebou.
Dobře.
Zabloudili jsme.
Chci jen šálek čaje. Je to tak moc?
Myslela jsem, že je tu kuchyně.
Když už jste tady, nalijete mi další?
- Mohl jste se zamknout. - Proč? Jsem tu doma.
Zatím.
Vážně?
Tak dík, Hamishi.
Buď ráda, že to byla rychlá smrt. Mohla jsem ji roztáhnout na deset stran.
Mohla jsem ho vláčet za autem. Mohla jsem ho otrávit rtutí.
Mohla jsem ho nasekat na maličký kousky a ty pak hodit žralokům!
Kde jste to vzal?
Od Maisie.
První strana: „Věříte v lásku na první pohled? Já nevěřila.
Jsem Emma Galeová.“
Kde jsem to jen slyšel? No jistě, váš kupní slogan.
- Myslela jsem to vážně. - Ano?
„Když jsem Winstona prvně spatřila,
cítila jsem se jako doma.“
- Přečtete mi to celý? - Ne, stačí mi první stránka.
Můžu si dát kafe?
Poslužte si.
Jestli se mě snažíte odradit,
vymrzlý pokoj a pár netopýrů na půdě vám na to stačit nebude.
Vážně ne?
A co bude stačit?
Nic.
„Nedám se odradit. Dostanu, pro co jsem přišla.“
To je rovnou na Pulitzera.
Dobrý ráno.
Víš, co se stalo, když jsi chtěla fialovou, ne?
To bylo jen jednou.
Ahoj.
- Dobrý ráno. - Ahoj.
- Co děláte? - Pleteme graffiti.
Zdobíme vesnici vlnou. Hned to tu vypadá líp.
- Jaká byla první noc na hradě? - Chladná.
On pookřeje.
Myslím pokoj.
Jsi tu právě včas, abys zastavila tenhle masakr.
Rhona to chce fiknout a obarvit na zeleno.
Doufám, že mluvíme o vlasech.
Potřebuju změnu.
Třeba ti pomůžu.
Vyrostla jsem nad holičstvím, který patřilo nejlepšímu holiči v Queensu.
A byl expert na barvení. Jdeme na to.
- Chce to trochu barvy. - Tak dobře.
- Helen? - Haló?
Ahoj. Potřebuju tvou pomoc.
- Ano? - Na hradě.
- Ví, že jsme tady? - Zrovna jsem jí psala.
Skvěle.
To je perfektní.
Pohyb, lenochodi.
To bude v tom pokoji vypadat krásně.
Jsme ti v patách, Rychlíku Gonzalesi. Vidím, jak pádíš.
Neztrácíme tempo, pletaři jdou na pomoc!
- Nahoře jsem nikdy nebyla. - A o moc jsi nepřišla.
To je perfektní.
- Ne tak jako moje vlasy. - Musím uznat, že ti to sluší.
No tohle vypadá docela pěkně.
Vážně?
Kde je prádelník? A lampy?
Nemám tušení.
Možná ti dosluhuje paměť.
Ne, pamatuju si všechno.
- Dobře, co je mezi vámi dvěma? - Nic.
Tohle se táhne už věky.
A?
Možná jsme spolu chvíli chodili, než jsem si vzala Seana.
Ale teď vdaná nejsi, ne?
Díky.
Nevím, jak vám poděkovat.
Není třeba. My pletaři si pomáháme.
Nikdo nám nesmí zkřížit jehlice. Že, Angusi?
Já znám Mylese celý život.
Až se dostaneš pod tu skořápku, najdeš dobrý srdce.
I když ho teď možná nevidíš.
Rozhodně bys nenašla lepšího domácího.
Domácího?
Moje rodina bydlí na pozemcích Dunbarových celé generace.
Moje taky.
Jedenáctý vévoda rozházel zbytek rodinného jmění, Mylesovi nic nezbylo.
Jen hromada dluhů a vesnice, co na něj spoléhá.
Celá vesnice?
Kvůli tomu prodává hrad,
aby splatil dluhy z půdy.
A potom, ať se stane cokoliv, nepřijdeme o střechu nad hlavou.
Až na něj.
Přileť po zkouškách, oslavíme Vánoce tady.
- Mami, táta ti to neřekl? - Co mi táta neřekl?
Na Vánoce si bere tu svojí madam.
To jim přeju.
Řekla jsem, že přijdu, ale nemusím.
Musíš tam jít, zlato.
To je on?
Mylesi?
To je moje dcera Lexi.
- Těší mě. - Mě taky.
Zavolám ti později.
Díky.
To není kvůli vám.
Vlhký vzduch ničí knihy.
Pletaři mi řekli pár věcí.
Možná jsem se ve vás spletla.
Pochybuju. A kdo je ta madam?
- Poslouchal jste? - Něco jsem zaslechl.
Žena, kvůli který manžel odešel.
Dobře pro vás.
Zjevně je to idiot.
To znělo jako kompliment.
Spíš urážka pro něj.
I to beru.
Abych byla upřímná, nebyla to jen jeho vina.
Většinu poslední dekády jsem strávila u počítače.
Byl jsem ženatý. Už je to dávno.
Odešla za někým s lepším titulem.
- Lovkyně titulů? - Tak nějak.
Myslel jsem, že jsme šťastní.
Já šťastný byl.
Když mě opustila, vrátil jsem se sem, abych se sebral.
A od tý doby jsem v Dun Dunbaru.
Co to povídám? Zním jako postava z vašich knížek.
- Čtete moje knížky? - Lidi odcházejí, my přežíváme.
Asi jsem nečekala, že v tomhle věku budu sama.
Nejste sama.
Máte Hamishe.
Pojďte.
- Co? - Zjevně nic nepíšete.
To jsou ale chlupatý krávy!
Ranní zácpa.
Ovce.
Možná je znáte jako drahý svetry.
Vážně? Jako ten, co máte na sobě?
Ten je taky na prodej.
- Výhled na moře z každýho pokoje. - A klimatizace.
Navíc má vlastní hřbitov.
To je tahák.
Přesně tak. Nikdy nemusíte odejít.
Ještě vám chci ukázat jedno místo.
Nezakopněte.
Tohle je svatá studna Dun Glen.
Pozor na hlavu.
Co to je?
Nechávají je tu místní. Legenda se váže k první vévodkyni z Dunbaru.
Když vypukla válka, oblékla se jako válečník
a položila ke studni náhrdelník, aby jí dodala odvahu.
Co bylo dál?
Vydala se do boje.
Ukázalo se, že má srdce válečníka.
Zachránila vesnici a zamilovala se do muže, co bojoval po jejím boku.
Prostého člověka.
To je krása.
Jo, když máte ráda pohádky.
A zůstali spolu?
Vzali se na Vánoce v Dun Dunbaru.
Pozvali celou vesnici.
Pozvánka platila každý další Vánoce asi další dvě století.
Vánoce v Dun Dunbaru pro celou vesnici.
- Měli bychom to udělat. - My?
Majitel.
Tak uvidíme.
Dobře, prohlídka skončila.
Co ji zakončit v hospodě?
Víte,
já tam vlastně moc nechodím.
Uvidíme.
Sophie!
Tady ho máme.
Jsou tu všichni.
- No tak. - Ne, já nechci.
- Co je to s tebou? - Neumím zpívat.
Jistěže umíš. Každý to umí. No tak.
U těch krásných břehů a u těch krásných kopců.
Kde slunce jasně září na Loch Lomond.
Tam se já a moje láska už neshledáme.
Na těch krásných březích Loch Lomond.
Ty půjdeš horní cestou a já půjdu tou spodní.
A ve Skotsku budu dřív než ty.
Tam se já a moje láska už neshledáme.
Na těch krásných březích Loch Lomond.
Do toho.
Pojďte.
No tak!
- To bylo nečekaný. - Jo.
Děkuju.
Není zač.
Já…
Tohle nemělo být rande, že ne?
- Jistěže ne. - Ne.
Podání ruky?
Proč ne?
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
A nebylo to rande.
Beru na vědomí.
Pojď, Hamishi.
Jdeme.
Hamishi!
Zrádce.
Už je to měsíc
a ona je pořád tady.
Přesně 32 dní.
Zdá se, že si na ni zvykáš.
Jen si držím nepřátele blízko.
- Thomasi? - Jo?
Pojď sem.
- Co? - Něco mi řekni…
- Začínám se jim podobat? - Bez komentáře.
- Ne, to je horší. - Ne?
Ne. Celý život jsi strávil tím, že ses snažil nebýt jako oni.
Tak nebuď.
Co tím myslíš?
Jsi tady sám už dlouho.
- Nejsem sám, mám tebe. - Jo.
A tak jsme tady.
Postáváme před obrazy lidí, který jsme nenáviděli.
„Vítr k ní promlouval.“
No tak, vítr?
„Studna k ní promlouvala.“
Ale co ta studna říkala?
„Studna šeptala příběh jejímu roztouženému srdci.“
- Haló. - Už jsi aspoň začala?
Začala jsem.
Jaký je plán?
NESNÁŠÍM EMMU GALEOVOU
Nemám přesný plán.
- Tak se vrať domů. - To nemůžu.
Nemůžeš utéct do Skotska a schovat se na hradě.
Proč ne?
Nebudu ti říkat, že na tý knize závisí tvůj život.
- Díky. - Ale tvoje kariéra jo.
A já tě znám, Sophie. Pro tohle jsi dřela celý život.
Kdo jsi bez psaní?
Nevím.
Prosím, následujte mě.
Zavolám později.
A sem třetí vévodkyně chodila…
Pardon. Mě si nevšímejte.
Bože, to je Sophie Brownová!
Vážení, kdybychom mohli…
Četl jsem všechny vaše knihy. Vyfotíme se spolu?
Jistě.
Tak dobře. Ne, budeme pokračovat. Dobře.
Víš co, Thomasi? Mám nápad. Co kdybych je provedla já?
- Ano! - Jo.
Prosím.
Dobrá, co by ne?
Díky.
William Wallace, zednický mistr, který postavil Edinburský hrad,
sám položil tyhle kameny. A jsou plné legend.
Takže, v roce 1745
se šestý vévoda z Dunbaru v hradu zabarikádoval
a tři týdny vzdoroval britské armádě.
Byl to rok 1746 a pátý vévoda. Hrad vydržel čtyři týdny.
A tamhle…
To vypadá jako vévoda.
Chodí jako vévoda.
Je to vévoda.
Bylo mi potěšením.
To rád slyším.
Přijďte zas.
Vypadá to, že musíme doobjednat zboží.
Možná naskladníme tvoje knihy.
- Tak daleko bych nezacházela. - No, dobrá práce.
Díky, Thomasi.
Zdravím.
Obchodu rozhodně prospívá.
Nebylo by tak špatný si zase někoho pustit k tělu.
Jako ji?
Snažím se jí zbavit, ty pitomče. Nebo jsi zapomněl?
Co to je?
Přijeli si pro Sophie.
Skvěle.
- Ahoj. - Maisie.
Vypadáš jinak.
Moc pěkně.
Díky.
To Sophie.
Sophie?
Udělala mi vlasy.
A mně taky.
To všem udělala vlasy?
Mně teda ne.
- Promiň to zpoždění. - To nic.
Nastup si, je tam teploučko.
- Ahoj. - Naskoč.
Ahoj, Angusi.
A je to.
Jedeme.
- Jak spolu vycházíte? - No…
Whisky. Celou láhev.
Ty jsi teď štamgast?
Moc vtipný.
Třeba se chce naučit plést.
Chtěla jsem ho to naučit, když byl malý.
Nekoukejte.
Pozor na tu zeď.
Musíme si promluvit.
O čem?
Venku.
Snažím se být vstřícný,
ale celá tahle věc mi nevyhovuje.
Jaká věc?
Ty.
Ty jsi prostě… Jsi moc. Jsi všude.
Ty změny interiéru, obchod se suvenýry, prohlídky.
Ukradla jsi mi psa. A pleteš!
Co dál? Budeš kandidovat na starostku?
Chystají se volby?
Tak naše dohoda nezněla.
- Dohoda? - Jo.
Že mě vystrnadíš a necháš si zálohu?
Možná jsem nechodila na Oxford nebo Cambridge,
ale umím číst smlouvy.
Nikdo rozumný by ji nepodepsal, ale já to udělala,
protože to vydržím.
Budu tady na Vánoce i na Nový rok.
Možná nikdy neodejdu. Třeba je to moje další kapitola.
Nevím.
Nevím nic.
A děsí mě to.
Tak tím je to vyřešený.
Pleťte dál.
Pojď, Hamishi. Šikulka.
Co to děláš?
- Nerad nechávám věci nedokončený. - Jistě.
Odstraníš jméno mýho otce.
- Díky. - Nedělal jsem to pro tebe.
Pracoval tady. Patří k historii.
- To má být omluva? - Ne.
Přijímám.
Já se neomlouvám.
A já přijímám.
„Studna větru šeptala příběh o ženě.“
Sakra, to je hrůza.
Válečnice, mluv se mnou!
Do Vánoc zbývá týden, musím napsat aspoň první stránku.
No tak, válečnice. Mluv se mnou.
Prosím, řekni něco.
Dále.
Pomůžeš mi to sem přenést?
Přinesl jsem ti prádelník.
To jsi přinesl pro mě?
Jo.
Našel jsem ho na půdě.
Jen jsem ho trochu opravil.
Je překrásný.
- Jak to jde s Emmou Galeovou? - S tou jsem se rozloučila.
Ráda bych vyprávěla jiný příběh.
Jo? Jaký příběh?
Je o ženě,
o studně a o meči.
Takže ta žena zabíjí?
- Zachraňuje vesnici. - Před čím?
To si musíš přečíst.
Pošli mi to, až se vrátíš do New Yorku.
Nech mi tu novou adresu.
Díky.
Líbí se mi, Mylesi.
To jsem rád.
Mylesi?
Musíme něco probrat.
Vánoční stromek.
Do tanečního sálu.
Co obyčejně děláš o Vánocích?
Tohle.
Pravda je,
že tohle jsou první Vánoce bez Lexi.
Tak proč ji sem nepozveš?
Musí na svatbu.
No jistě.
Ten idouš a ta madam.
Dobře, takže „idouš“ je „idiot“.
Jo.
- „Tydýt“ taky. „Imbouš“? - Imbecilní idiot.
- „Stoupa“? - Neschopný idiot.
Dobře.
- „Potrefa“? - To je spíš blbec.
Jasně.
Co třeba tenhle?
Jo, ten je pěkný.
Co to děláš?
Kdykoliv pokácíme strom,
zasadíme dva nový.
To je bezva.
Snažím se, aby po mně byl svět lepší.
- Jo. - Dorazili pletaři z Dunbaru.
Na večírek je ještě brzy, ne?
Bez jejich pomoci žádný večírek nebude.
Ani rolády, který pro všechny peču!
To je nádhera.
- Vaše Milosti! - No?
Pro celou vesnici hodně znamená, že můžeme oslavovat na hradě.
Rád bych si připsal zásluhy, ale byl to její nápad.
Byl to náš nápad.
I když není žádný „my“.
Ne.
Omluvte mě.
Netrap se s ním. Akorát by překážel.
Ta je pěkná, ne?
Asi je nejvyšší čas tyhle věci zase vytáhnout.
- To je neuvěřitelný. - Hele.
Pamatuješ? Tvoje třínohá kráva.
Třínohá kráva je lepší než tohle.
Neutahuj si z mojí ovce.
- Dala mi zabrat. - To si pamatuju!
Tenhle syčák prořízl oblíbený křeslo svýho otce.
A pak jsme ho schovali ve stájích. Vzpomínáš?
Pletaři, můžeme?
No tak!
- Ale mlč. - Byl jsem…
Ne, chtěl jsem říct, že mám tři…
- Máte přání? - Ano.
Rád bych se tu ubytoval, prosím.
Dobrá. Už nám zbyl jen romantický vánoční balíček.
Večer šampaňské, snídaně do postele
a Netflix bez omezení.
Díky, to bereme.
- Ano. - Výborně.
- Vaše jméno, prosím? - Donatelliová.
Výborně.
S tím večírkem máš asi pravdu.
Řekl jsi, že mám pravdu?
Asi.
A asi bych ti měl říct,
že to se smrtí pátýho vévody v tý pěkný ložnici jsem si vymyslel.
Abys měla ten nejhorší pokoj.
Já vím. Pátý vévoda padl v bitvě u Cullodenu.
Šestého shodili z koně
a jedenáctý, tvůj otec, umřel sám v hotelu v Londýně.
Jo.
Už zase?
Omluv mě.
Asi taky víš, jak umřu já.
Pár nápadů bych měla.
Zásah elektrickým proudem.
Neotrávím se rtutí? Nehodí mě někdo žralokům?
No…
To by se určitě taky dalo zařídit.
Za to můžou ty tvoje vánoční světýlka.
Jo, sveď to na Vánoce.
To bych si nedovolil.
Svádím to na tebe.
Tohle se vám asi bude hodit.
Soudě podle tvojí poslední snahy o opravu to bude dlouhá a temná noc.
Díky, Thomasi.
Mám z toho dobrý pocit.
Jsem s tím spokojená.
Říkala jsem, že fanoušci nechtějí nic jinýho.
Chtějí Emmu Galeovou.
Harper má zájem o smlouvu na další čtyři knížky.
Claire…
Objevíš se v televizi, nalákáš je na nový knížky o Emmě…
Emma Galeová není skutečná. Ale já jo. Sophie Brownová.
Možná ani ne Sophie Brownová. Spíš Sophie McGuintyová.
Sophie McGuintyová?
- Kdo to je? - To ti řeknu, až to zjistím.
Doufám, že taky umí psát.
A co ty svíčky? Vrátila ses v čase?
On to opravil.
Proboha. Ty se domů už nevrátíš, co?
Ty ses zamilovala do toho hraběte!
Do vévody.
Víš co? S tím se dá něco dělat.
Budeš vévodkyně a začneme znovu.
A na tohle fiasko všichni zapomenou. Tohle je geniální.
Sbal ho.
Měj se.
A zítra je Štědrý večer.
Já vím.
A pak první svátek vánoční.
Tak to obyčejně bývá.
Nemůžeš přiznat, že k ní něco cítíš?
I kdybych to přiznal, co se tím změní?
Ona mě zničí.
- Zničí? - Jo.
Takhle šťastnýho jsem tě roky neviděl.
- Co ty o tom víš? - Všechno.
- Ahoj. - Ahoj.
Omlouvám se, že jdu pozdě.
Potřebovala bych váš názor na tyhle šaty.
Našla jsem je v devátý ložnici.
- Je to moc? - Víc než moc.
Musíš si je vzít!
Jsou nádherný.
- Nevím, jestli mi budou. - Můžu je upravit.
Dobře, tak jo.
A ještě mám něco.
Pro všechny.
Neměli bychom si na večírek oblíkat šaty z Dun Dunbaru.
To není Dun Dunbar, to je Saks.
Díky.
- A pro vás, pane. - Díky.
To je nádhera. Děkuju.
Rhono, to je překrásné.
- To je krása. Děkuju. - Díky.
Jdou ti k vlasům.
V tomhle se do mě zase zamiluje.
Co myslíš? Hodí se ke mně?
Hodí, že jo?
Hamishi!
Dej to sem, Hamishi.
Pusť, dej mi to.
No tak, dej mi to!
Co to děláš?
Promiň.
Našla jsem je. Napadlo mě, že bych si je zítra oblíkla.
Pokud nepatřily tvojí matce nebo babičce.
Měla bys je sundat.
Zlobíš se na mě kvůli šatům?
Ne.
Zlobím se na sebe.
Proč?
Taky se na sebe zlobím.
Ne, počkej.
My…
Tohle bysme neměli.
Ne.
Tohle bysme rozhodně neměli.
Veselý Vánoce, Angusi.
- Dobrý ráno. - Jo.
A pěkný Štědrý den.
- Můžu vám nějak pomoct? - Vůbec ne, tohle je moje starost.
Dobře.
To je krása.
Díky, Thomasi.
Dobrý ráno.
Co to je?
Jako co to vypadá? Snídaně.
- To je od tebe milý. - Vždycky jsem milý.
Dámy mají přednost.
Děkuju.
Ještě něco?
Ne.
To bude všechno.
Pojď, Angusi.
Necháme ty hrdličky o samotě.
Víš, že do hodiny to bude vědět celá ves?
Ale co?
Že jsme…
- Co jsme? - Třeba nepotřebujeme titul.
- Já jsem vévoda z Dunbaru. - Vážně?
To jsi nikdy nezmínil.
Neříkej mi, že máš na Vánoce ráda sníh.
Tak pojď.
Dobře, co ještě zbývá?
- Vypadáš, jako bys chtěl něco říct. - Ani ne.
Já jo.
A musíš?
Napadlo mě,
co bude po Vánocích?
- Protože jsem myslela… - Ty hodně přemýšlíš.
- A ty nad něčím přemýšlíš? - Snažím se nepřemýšlet.
Mohl bys tu zůstat.
Zůstat?
V Dun Dunbaru.
Jako…
že bys mě tu nechala?
Jako hosta pod střechou, kde jsem žil celý život?
- Jako hosta ne. - Tak co?
- Jako nájemníka? - Ne.
Tak jako tvýho přítele? Nebo muže Emmy Galeové? Jak se jmenoval?
Winston, že ano?
Jo. Víme, jak dopadl.
- Co to děláš? - Co dělám?
Ty se tu objevíš,
koupíš můj hrad,
obsadíš můj domov, obsadíš můj život
a teď mi nabízíš pokoj v mým vlastním domově!
Nikdy jsem tě sem neměl pouštět.
Nemůžeš takhle odejít.
Omlouvám se.
Potřebuju svolení, Výsosti?
Jak mě jen napadlo, že bychom mohli být šťastní?
- Zase to „my“? - Ano, „my“. Správně.
Dva lidi, co spolu strávili tři měsíce.
Vedlo se mi dobře, než ses objevila.
- Vážně? - Jo.
Tak to vypadá, že jsi vyhrál.
Protože tohle místo mi tě bude připomínat.
Dohoda padá.
Užij si dvanáct prázdných ložnic.
Klíč tu můžeš nechat.
Ty jsi vážně šlechtická prdel.
Neříkej, že jsem tě nevaroval.
Budeš mi chybět, Hamishi.
Budeš mi moc chybět.
To nic, já to dělám denně.
Ale ne.
Thomasi.
Vážně ji necháš odejít?
To byl plán.
Ty a ta tvoje dunbarovská hrdost.
Hradbou mají být obehnaný hrady, ne lidi.
Bez toho hradu nemám nic.
A k čemu ti bude,
když bude prázdný?
Zítra odlítám. Potřebuju odvézt do Edinburghu.
Sophie, neodcházej.
Můžete mě navštívit.
Všichni. Kdykoliv.
A o svou půdu se nebojte.
Splatím všechny hypotéky.
To ne.
Všechno vyřeším po příletu domů.
To nemůžeš, Sophie.
Berte to jako dar od Emmy Galeové.
Vaše přátelství pro mě moc znamená.
Jen jsem udělala chybu, nic víc.
Někoho milovat není nikdy chyba.
To mi věř.
Angusi!
Tak ti vánoční dárek dáme už teď.
Děkuju.
Páni, moc se mi líbí.
Opravdu se mi líbí.
Děkuju.
Balíček od Thomase.
Ty šaty.
Kdyby ses rozmyslela.
Nazdárek!
Co se děje? Kouknu na to.
- Veselý Vánoce. - Jo.
Jen na to kouknu.
Co se děje?
- Je kaput. - Kaput?
Zdechlo. Dál nejedeme.
- Co to děláte? - Vracíme se.
Pro jiný auto?
Do hospody. Na panáčka.
Jsou Vánoce.
Přece to není jediný řidič tady.
Edinburgh je dvě hodiny daleko. Na sněhu dýl. A všichni jdou na večírek.
Na tvůj večírek.
- Všichni? - Nešlo právě o to?
Dobře, tak mi půjč auto a nechám ti ho odvézt zpátky.
A kdy jsi naposledy řídila manuál? Po levý straně silnice?
Ve sněhový bouři?
Už nesněží.
V Edinburghu ano. Manžel mi zrovna volal z cesty.
Co ty, Angusi? Odvezeš mě na letiště?
Zůstaň přes noc. Ráno tě někdo odveze.
Dobře.
Ale na večírek nejdu.
To tady strávíš Štědrý večer sama?
- Jsem v pohodě. - Nejsi.
Budu.
Ahoj, Lexi, drahoušku.
Tady máma. Jen ti chci popřát veselý Vánoce.
Asi jsi na svatbě.
Jestli bude házet kytici, nechytej ji.
Dobře, mám tě ráda.
- Helen! - Veselý Vánoce.
- A jdeme. - Jdeme dovnitř.
„Ale Winston nebyl mrtvý.
Byl v kómatu po pádu ze schodů.
K jejímu překvapení tam neleželo Winstonovo tělo.
Bylo to tělo jeho dvojčete, Mylese.“
Sophie, mrzí mě to!
Vážně?
Sophie!
Ty idouši.
Jsem idouš.
Dobře, tak jdeme.
Jde o to, že tohle jsem nečekal.
Nebo tebe.
Dlouho jsem dělal věci po svým.
A když někdo takhle přijde a…
Asi mi konečně došlo, že hrad ztrácím.
Ale radši přijdu o Dun Dunbar…
než o tebe.
Chceš hrad?
Je tvůj.
Chceš zpátky do Ameriky? Nebudu ti bránit.
Ale možná poletím za tebou.
Protože jsem do tebe
beznadějně a trapně zamilovaný.
Trapně?
Možná jen beznadějně.
Já tě taky miluju, ty imbouši.
Jsi idouš.
Jsem, že jo?
- Ahoj! - Rád vás vidím. Užijte si večer.
- Tome, na zdraví. - Kde je?
Nevím.
Krása.
- Až po tobě. - Uvidíme se.
Pomalu s tím šampaňským.
Musíš to udělat za něj.
Ne, jednou udělám něco za sebe.
Maisie,
věnovala bys mi tanec?
No konečně.
Dámy a pánové,
představuji vám
dvanáctého vévodu z Dunbaru
a lady Sophie…
McGuintyovou!
- Je tady. - Dobře.
Dámy a pánové,
můžete mi věnovat pozornost?
Až do nedávna
bylo tohle místo chladný jako vítr vanoucí od řeky.
Ještě chladnější.
Díky, Eamone.
Myslel jsem, že tenhle hrad je odrazem toho, kdo jsem.
Možná všeho, co jsem.
A potom…
Potom jsem potkal holku, co mě posadila na moji šlechtickou prdel.
A naučila mě, že na Vánoce máme být s lidmi, který milujeme.
A já si uvědomil,
že vás všechny tady
mám moc rád.
Jste moje rodina.
Takže odteď každé Vánoce
bude Dun Dunbar pořádat nejlepší večírek v okolí.
A teď
je mi ctí
vám představit
vnučku Calluma McGuintyho,
který tady pracoval
a měl koule na to, aby přímo do hradu vyryl svoje jméno.
Lexi!
Co tady děláš?
Myles mi koupil letenku.
A co otcova svatba?
Půjdu na tu další.
Dáte si skleničku?
Díky.
Učím se.
No, chodil jsi na Oxford.
A Cambridge.
Ano, samozřejmě.
Tak na McGuintyovy.
- Na McGuintyovy. - Na McGuintyovy!
Rhono, ty ses překonala.
- To všechno upekla. - Vážně?
- Jistě. - Měla by mít cukrárnu.
Roznesu je.
- Už jste ochutnali? - Panečku!
- Rhona zešílela. Je úžasná. - To je umělecký dílo.
Angusi!
Hamishi!
Do toho, Angusi!
Tak jo,
veselý Vánoce, Hamishi.
Co říkáš na tohle?
Srdce válečnice.
Od Sophie McGuintyové.
Líbí se ti to?
„V téhle době
ne každý
věří na šťastné konce.
Ale já bych mohla.“
Veselý Vánoce, mami.
Veselý Vánoce, zlatíčko.
Dobrý ráno a veselý Vánoce.
- Veselý Vánoce. - Veselý Vánoce.
Sophie, drahá,
mám pro tebe dáreček.
SRDCE VÁLEČNICE
I ze zákulisí.
Adame, dej mi vědět. Výborně, díky.
Točíme na všechny tři kamery?
To je paráda!
Blahopřeju, Sophie,
k tvému novému bestselleru Srdce válečnice.
Díky. Je hezký být zpátky.
Každý má pocit, že tohle je tvůj nejlepší román.
Je to moje nejlepší kniha. To je šťastný konec.
- To lidi chtějí. - Takový šťastný konec nemyslím.
Co jsi tu byla naposledy, tvůj život se zřejmě proměnil v pohádku.
Koupila jsi hrad ve Skotsku, přestěhovala se do Irska… Skotska.
- Je to nová provincie. - U Disneylandu.
- O kousíček dál. - Přesně tak.
Dalo by se říct, že budeš vévodkyně?
Počkat, budeme se brát, nebo… Co?
- A navíc… - Ještě se nevyjádřil!
Co bude dál?
- Já vím. - Pět dní v týdnu, chápeš?
Chápu.
Vážně chápu.
Vítej zpátky, Sophie.
Blahopřeju ti k tvému novému kolosálnímu bestselleru.
Nechci říkat „kolosální“.
Ne, bylo legrační, že to vymyslela sama vlastním mozkem.
„Kolosální“ zní moc hrubě a mužně.
Není to sexy, pěkný, ženský a jemný slovo.
Překvapilo mě to.
…bestseller Srdce válečnice.
Děkuju.
Překlad titulků: Jan Šmíd