Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERER
EMMA GALE FORELSKER SEG AV SOPHIE BROWN
"Tror du på kjærlighet ved første blikk?
Ikke jeg heller."
Det var ordene som startet Emma Gales suksesshistorie.
I 20 år og over 12 romaner virket det som om ingenting kunne gå galt.
Før nå.
Hei, Ms. Brown. Velkommen til The Drew Barrymore Show.
Kan jeg ikke bare sitte hjemme til dette går over?
Dette går ikke over. Dette er kategori fem.
Vet du hvor mange som hater deg på grunn av boken?
Mange?
Tiden er inne.
-Jeg trodde vi var venner. -Nå er jeg agenten din.
Gå ut dit og sjarmer sokkene av dem.
Og ikke se så høy ut. Det er skremmende.
Det er mulig du ikke har lest en Sophie Brown-roman,
men du kjenner nok noen som har det.
Jeg har mange spørsmål til henne.
Ønsk henne velkommen: Min gode venn og suksessforfatter, Sophie Brown!
Takk.
Hei. Takk for at jeg fikk komme. Det overrasker meg at jeg fremdeles lever.
Samme her.
Om dere lurer på hva vi snakker om,
så vil jeg si at Sophie Brown har en gjeng sinte fans der ute.
Jeg tror du mener tidligere fans.
Vi lurer alle på slutten i den siste boken din.
Jeg vet at Winston i boken sjarmerte mange av leserne.
Så hvorfor i alle dager drepte du ham?
Leserne dine elsket Winston.
Kanskje de ikke kjente ham så godt som jeg gjorde.
Ikke alle får en lykkelig slutt.
Jeg pleier ikke å gjøre dette, men jeg må si meg enig med fansen der ute.
-Han fortjente ikke å falle ned trappen. -Er du på deres side?
Du drepte en mann jeg var forelsket i. Hva gir deg retten til å fjerne ham?
Jeg er forfatteren.
Ja, men kanskje du har problemer med
å skille ditt eget liv fra fiksjonen i bøkene dine.
-Hva? -Du har hatt ett tøft år.
Mannen din forlot deg. Du hadde en vanskelig skilsmisse.
Men Winston er oppdiktet.
-Var han? -Ja.
Du bør være glad for at det var en rask død.
Jeg kunne forlenget den med ti sider.
Jeg kunne trukket ham etter en bil. Jeg kunne ha forgiftet ham med kvikksølv.
Jeg kunne ha hakket ham i småbiter og matet ham til haier.
Vi er straks tilbake.
Jeg ble forfatter så jeg kunne skrive i pysjamasen, ikke bli angrepet.
Jeg trodde du ble det pga. bestefar.
Du satt i barbersalongen hans og hørte historiene.
Om slottet.
Om Skottland.
Han sa at han snek seg inn en gang.
Ja.
Han fortalte ofte den.
Sikker på at det går bra? Jeg kan komme neste helg.
Nei, bli på skolen. Ikke bekymre deg. Dette går bra.
Ok.
Jeg må glemme Emma Gale-fiaskoen en stund.
Jeg må reise bort.
Dun Dunbar.
Slottet.
Jeg drar til Skottland.
Det er bortgjemt og stille, og ingen kjenner meg der.
Det er bra du endelig tar en ferie, mamma.
Ikke en ferie.
En arbeidsreise.
Bare til skriveriene gir seg.
Jeg kan skrive en ny Emma Gale,
få Winston tilbake, og alt blir som det alltid var.
Lov meg at du drar til slottet.
Jeg lover.
Det er meg.
-Er du amerikaner? -Ja.
Dem sa'kke det.
Hen da?
Æ're du er fra?
Nei.
Dette er all bagasjen.
Null stress.
Takk.
FARVEL EMMA GALE
VELKOMMEN TIL DUNBAR 153 INNBYGGERE
KOSELIGE SENGER, SKOTSK FROKOST GODE LOKALKUNNSKAPER
GOD MAT EN VARM VELKOMST
Nei, Hamish!
Ned!
Så fint at du var… der.
Han liker vanligvis ikke fremmede.
Ikke du heller, din tulling.
Takk.
Ha det fint.
Hei. Er du velkomstkomiteen?
-Hei. Kan jeg hjelpe deg? -Jeg vil sjekke inn.
Fint. Følg meg.
-Er ikke det Sophie Brown? -I vår lille landsby? Ikke vær dum.
-Velkommen til vertshuset. -Takk.
Jeg har en reservasjon under Sophie Brown.
Sophie Brown, forfatteren?
Jeg vet ikke om jeg bør innrømme det, men ja.
Jeg har lest alle bøkene. Nettopp ferdig med den siste.
Fantastisk.
-Får jeg spørre deg om noe? -Ja.
Hvorfor tok det så lang tid før du kvittet deg med Winston?
-Hva? -Jeg håpet på det i den første.
Jeg likte aldri den tosken. Altfor perfekt.
Vet du hva? Jeg vet ikke om jeg likte ham heller.
En dust.
-Jeg drepte ham. -Bra for deg, Sophie Brown.
Fjols. Har du andre navn på ham?
Det er nydelig.
Takk. Det er nok ikke det du er vant til.
Det er faktisk akkurat det jeg håpet på.
-Er slottet Dun Dunbar i nærheten? -Ja, rett bak åsen.
Bare ring om du trenger noe, Ms. Brown.
Takk. Kall meg Sophie.
Maisie.
-Hyggelig å møte deg. -I like måte.
Skottland? Hvorfor klarerte du ikke det med meg først?
Fordi du ville overtalt meg til ikke å dra.
-Hvor lenge har vi kjent hverandre? -For lenge.
Siden side én, bok fire. Og når har jeg tatt feil avgjørelse?
-Tittelen på bok seks. -Bortsett fra det!
-Ikke vær redd. Jeg er her for å skrive. -Bra. Så når kan jeg forvente noe å lese?
Snart. Den skriver seg nærmest selv.
-Ha det. -Ha det.
-Gavebutikken er her. -Nei, takk.
Dere har gått forbi gavebutikken.
-Dere vil vel ikke dra uten en suvenir? -Nei, takk.
En kilt, kjøkkenhåndklær, bordskånere? Alt med klanens våpenskjold, selvfølgelig.
Selvfølgelig.
Håper reisen er rask.
-Noe du tenker på? -Mange ting.
Kanskje du kan tenke på å fikse døren til biblioteket?
-Det er vanskelig å få folk inn. -Enda verre å få dem ut.
Hei sann.
Hei.
-Jobber du her også? -Jeg er der jeg trengs.
Du gikk glipp av omvisningen. Neste er på torsdag.
Kan jeg bare rusle litt rundt alene?
Det er nok ikke…
Det går bra. Jeg skal gi henne en omvisning.
-Jeg vil ikke skape problemer. -Jeg tar sjansen.
Denne veien.
Det er mer enn 3000 slott i Skottland. Enkelte av dem er fra 1300-tallet.
Disse damene sitter på historiene til alle de som levde, jobbet og kjempet her.
-Se på den trappen. -Den er én av fem.
Hva er der oppe?
De andre etasjene.
Dette er musikkrommet, hvor den tredje hertuginnen skrev en diktsamling.
-Har du lest den? -Ja, og jeg kan ikke anbefale den.
-Skal du være her ut dagen? -Litt lenger.
Turistene pleier ikke å bli i landsbyen vår.
Mer et sted man kjører gjennom.
Den første hertugen av Dunbar bygde Dun Dunbar til sin kone.
Har vært i samme familie i 500 år.
-Hvem eier det nå? -En kongelig drittsekk.
-Hamish! -Du store min.
Nei! Har aldri sett ham slik. Har du kjøtt i lomma?
Ja, særlig.
Jeg har alltid med meg en biff.
Ut med deg. Kom deg ut.
-Beklager. -Det går bra.
Dette er den eldre delen av slottet.
Denne delen er fra 1500-tallet.
Dunbarene hadde klanmøter og store feiringer her.
Kom. Det er mer.
Denne trappen ble bygd med urviseren.
Visstnok den beste måten å forsvare seg for en høyrehendt fekter.
Hva er der oppe?
Tolv soverom og ti bad.
Den kongelige drittsekken trenger nok mange troner.
Får aldri nok.
-Kan vi gå opp? -Beklager. Ingen omvisning der.
-Kan jeg låne deg litt? -Kan det vente?
-Det er et par her angående et bryllup. -Hvordan ser de ut?
-Som om de har råd til det. -Bli her.
Jeg kommer straks.
Ved toppen av…
…vindeltrappen…
…er det en gang.
Ok. Og øverst ved trappen er det tre dører.
En, to, tre.
Hallo?
Frøken?
Hallo?
LEXI! SE! JEG FANT NAVNET HANS!
Hallo, frøken?
Frøken?
-Hva driver du med? -Unnskyld. Jeg måtte se noe.
Hva vil du se her oppe?
-Jeg har litt familiehistorie her. -Jaså, har du det?
Du har tatt en DNA-test, og er etterkommer etter Maria, skottenes dronning?
-Jeg sa unnskyld. -Vet du hvorfor ingen får komme hit?
-Fordi man utsettes for frostskader? -Det er et hjem.
Ville du like det om folk trampet gjennom ditt hjem?
Omvisningen er over.
Det blir 20 pund.
-Det står 10 på skiltet. -Du fikk den alene.
Jeg har ikke vekslepenger.
Du får det som tips for din inderlighet og gjestfrihet.
Og her er et tips til deg.
Hold deg unna steder hvor du ikke hører hjemme.
-Hold ham unna folk. -Ja. Jeg prøver.
Hva handlet det om?
Ta bestilling for bryllupet.
"Maria, dronningen av Skottland."
-Skulle gjerne sett deg danse. -Det var tider.
Kom igjen. Vis oss.
-Det vil jeg se. -Hei.
-Likte du slottet? -Ja, det var helt magisk.
Jeg elsker bøkene dine.
-Jeg også. -Vi har lest dem alle.
-Jeg ba dem om ikke å plage deg. -Tuller du?
Dere er kanskje de eneste leserne som ikke hater meg.
-Dere strikker på puben? -Strikker du?
Nei. Jeg har alltid villet lære det…
Men da kan disse være til nytte, så kan du bli med i klubben vår.
Takk…
-Helen. -Jeg er Sophie.
Jeg er Rhona.
Jeg er konditor, men baker kaker i bakeriet på den andre siden av veien.
Takk.
Disse er nydelige!
Og dette er Angus.
Mannen hans var en av grunnleggerne, men han har gått bort.
Angus kom hit like etterpå, og han har strikket siden.
-Skal jeg vise deg hvordan man strikker? -Ja, takk.
Nå skal vi se…
-Jeg gir ikke slipp på denne. -Nei.
Det er datteren min, Lexi. Hun studerer på college.
-Det er tungt når de flytter. -Det er verre når de kommer hjem.
Og mannen din?
Det er et år siden skilsmissen.
Det er fire siden min.
Jeg har en kjæreste i bakeriet.
-Men han vet det ikke ennå. -Jeg er fremdeles gift.
Men jeg vet ikke om han vet det heller.
-Jo, dere to er jo bare så forelsket. -Det er vi.
Det er hyggelig å høre ham le. Han har ikke snakket siden Graham døde.
Tenk at du valgte vår lille landsby til å skrive den neste Emma Gale.
Jeg skulle reise hit med faren min for mange år siden.
Men han ble syk, og det ble ikke noe av.
Så synd.
Han bodde på slottet da han var liten.
Eller utenfor slottet. Han fikk ikke komme inn.
-Familien hans passet på eiendommen. -Mener du familien din?
Familien min. McGuinty.
Du er altså en av oss?
McGuinty. Jeg tror ikke jeg har hørt det navnet.
-De flyttet til New York da han var liten. -Jeg gikk på skolen med en McGuinty.
Var skikkelig snakkesalig. Fortalte alltid masse lange historier.
Callum McGuinty?
Det var det.
Vi kalte ham selvsagt noe annet.
McSkravlebøtte.
Du har hans smil.
-Jeg vet ikke hvorfor jeg gråter. -Fordi dette er røttene dine, kjære.
-Jeg burde kommet før. -Du er her nå.
Du får se Dun Dunbar mens det ennå er et slott.
-Hva mener du? -Det er til salgs.
Som mange av de gamle slottene.
Aberdeenshire er billigere enn en Range Rover.
Det er mer komfortabelt å bo i en Range Rover.
-Å, Angus. -Tusen takk.
Så fint.
Så noen vil ha et troféslott?
Jeg fikk ikke følelsen av det.
Det er verre. De vil rive det og lage leiligheter og en golfbane.
Her er tilbudet.
En ganske høy sum.
Jeg tar meg av omvisningen og gavebutikken.
Jeg gikk med på bryllup og en begravelse nå og da.
Kanskje din egen.
Vi har vært venner lenge. Jeg har gjort det jeg kunne så du skulle beholde det.
Jeg trenger mer tid, Ian.
Det er ikke mer tid, med mindre du selger den dyrkbare jorden.
Jeg kan ikke gjøre det.
-Myles… -Kommer ikke på tale.
Ms. Brown er her.
-Sophie Brown. Myles Dunbar. -Er du den kongelige drittsekken?
-Er du kjøperen? -Han lot som om han jobbet her.
Det er en jobb å være meg.
Du kan ikke kjøpe et slott som du kjøper en hamburger.
-Du sa folk kan kjøre igjennom. -Jeg selger ikke til henne.
-Mr. Dunbar. -Teknisk sett er det "hertug".
Myles er den tolvte hertugen av Dunbar.
Tilgi meg, Deres Høyhet.
Teknisk sett er det "Deres Nåde".
Jeg kan komme på noen andre navn.
Og du ville ikke være den første.
Og dessuten… Du får ikke tittelen med eiendommen.
Du kan kjøpe deg en tittel på internett for 30 pund.
Jeg er bare interessert i min neste boks tittel,
som jeg skal skrive i biblioteket i Dun Dunbar.
Jeg gir ikke fra meg 500 års historie på noens innfall.
-Det er ikke et innfall. -Hva er det?
-Tror du på kjærlighet ved første blikk? -Nei, det gjør jeg ikke.
Ikke jeg heller.
Men det er slik jeg ville beskrive første gang jeg så Dun Dunbar.
-Det er som å være hjemme. -Ja. Mitt hjem.
Også min fars.
Her på eiendommen. For lenge siden.
-Familien hans jobbet for din familie. -Prøv igjen.
Jeg trodde hertuger var herremenn.
Ja, engelske hertuger.
Dette var tydeligvis en feil.
-Ja, det var det. -Takk.
-Bare hyggelig. -Ikke du. Han.
Du har nettopp gitt Dun Dunbar til banken.
Hva skal det være?
Hva vil du anbefale for å bli kvitt minnet om den verste personen du har møtt?
Jeg har det du trenger.
Takk.
Whisky. Dobbel.
Du beholder Thomas.
-Hva? -Han har bodd her hele livet.
-Hjertet mitt sa noe annet. -Trodde ikke du hadde et.
Hvis jeg går med på det, vil det være betingelser.
Nitti dagers deponering til jul. Depositumet vil ikke refunderes.
-Hva mer? -Du flytter inn nå.
-Nå? -Ja.
-Flytter du ut? -Nei.
Jeg vil ikke bo med deg.
-Det har ikke noe med deg og meg å gjøre. -Det er ikke noe "deg og meg".
Akkurat. Om jeg skal selge, må jeg vite at du kan ta deg av henne.
Du må vite hvor vanskelig det er.
Dun Dunbar er en levende, pustende skapning.
Hun trenger konstant oppmerksomhet,
ellers smuldrer hun som en havrekake i regnet.
-Gavebutikken? -To pund. Den er med i avtalen.
Hun vil se at hun har gjort en feil i løpet av en uke.
I mellomtiden kan vi overleve på depositumet.
Jeg fikser noe til våren.
-Og om hun ikke drar? -Hun drar.
Jeg skal sørge for at hun aldri vil se et slott igjen.
Du er flink til å drive bort folk.
Du er fremdeles her.
Ja, du betaler meg. Hvem andre ville gått med på det?
For kvinner som kjøper slott.
-For oss alle. -Skål!
-Her i Skottland sier vi slàinte. -Slàinte. Ok.
Hørtes ut som om du sa du skulle kjøpe et slott.
-Ja, jeg gjorde det. -Er du full, mamma?
Ikke nå lenger. Jeg skal kjøpe Dun Dunbar.
Hvorfor det?
Jeg kan ikke forklare det.
Jeg tror bare at han ville ønsket det.
Jeg ser for meg ansiktet hans når jeg låser meg inn der.
Jeg har ikke sett deg smile sånn på lenge.
Jeg vet det. Det er som om det var skjebnen.
Selv om jeg må bo med ham til jul.
Ham? Hvem da?
Takk, Eamon.
Hamish!
Hei, bisken min.
Skal jeg gi beskjed?
-Vil du det? -Ja.
Hun er her.
-Hei. -Hei.
Her. Nøkkelen til slottet mitt.
-Nå får du den virkelige omvisningen. -Var ikke den andre ekte?
Før vi begynner, bør du vite at vi har en samfunnseid vindpark her
hvor vi genererer 70 % av kraften vi trenger.
Vi driver også bærekraftig skogbruk og økologisk jordbruk.
Jeg er miljøingeniør. Fire år ved Oxford, to år ved Cambridge.
Oxford og Cambridge.
Lintøyskap, vannklosett.
-Kanskje jeg trenger et kart. -Gavebutikken, fem pund. Kong Jakob.
Og dette er flamsk fra 1500-tallet.
Og her, rommet mitt.
-Jeg har ingen grunn til å gå inn dit. -Det er vi enige om.
Flere rom. Ingen strøm, lekk tak.
Dette er fint.
Den femte hertugen døde her i den sengen.
En grusom død.
Det er derfor skrekkfilmer foregår på slott.
Det lekker når det regner, og det regner 150 dager i året.
Vann og avløp er så som så, 60 av peisene virker halvveis,
Wifi er ikke til å stole på og mobildekningen er enda verre.
Men det er innlagt vann?
Ja, det renner her inne.
Vi varmer forresten ikke opp de øvre etasjene.
For dyrt.
Denne veien.
Du kan bo her.
Er du sikker på at hertugen ikke døde her og fremdeles er her?
Hvordan det? Er ikke rommet bra nok?
-Er det et skap her? -Det er en stol.
-Bad? -Borte i korridoren.
Peisen fungerer ikke.
-Jeg tar det. -Bra.
Jeg har forresten undersøkt litt. Det var ingen Brown her.
-Det er mitt navn som gift. -Så du er gift?
Skilt.
Ja, det kan jeg tro.
-Drar du så raskt? -Følg meg.
Se der.
Hva er det?
-Min far. -Het faren din "McGu"?
McGuinty. Han ble tatt før han ble ferdig.
Trodde ikke det var noe jeg ikke hadde sett. Når var dette?
For 60 år siden. Han var bare et barn. Han snek seg inn og kom seg opp.
Han ville noen skulle vite at han hadde kommet seg inn.
Men en hjerteløs blære kastet ham ut og sparket faren hans.
-Det var nok bestefaren min. -Beklager.
Ikke noe jeg selv ikke har sagt.
Faren min var ikke særlig bedre.
McGuinty er et bra navn. Du bør holde deg til det.
Hamish.
Hva vil du?
Skal vi ta en kopp te?
Ok.
Jeg skal følge deg.
Ok.
Vi har gått oss vill. Jeg skulle ha en kopp te. Var det for mye forlangt?
Jeg trodde dette var kjøkkenet.
Mens du er her, kan du helle i en til?
-Du kunne ha låst døren. -Hvorfor? Det er mitt hus.
Enn så lenge.
Seriøst?
Tusen takk, Hamish.
Vær glad for at det var en rask død. Jeg kunne forlenget den med ti sider.
Jeg kunne trukket ham etter en bil. Jeg kunne ha forgiftet ham med kvikksølv.
Jeg kunne hakket ham i småbiter og matet ham til haier.
-Hvor fikk du den fra? -Maisie.
Første side: "Tror du på kjærlighet ved første blikk? Det gjorde ikke jeg.
Jeg er Emma Gale."
Hvor har jeg hørt det før? Å, ja. Da du ville kjøpe slottet.
-Jeg mente det. -Jaså? Gjorde du det?
"Første gang jeg så Winston, føltes ham som mitt hjem."
-Skal du lese hele for meg? -Nei, første side holder.
-Kan jeg få litt kaffe? -Vær så god.
Dersom du prøver å avskrekke meg,
er ikke et kaldt rom og et par flaggermus på loftet nok.
Ikke?
Hva må til?
Ingenting.
"'Jeg vil ikke bli skremt bort', sa Emma. 'Jeg får det jeg vil.'"
Dette er Pulitzerpris-verdig.
God morgen.
Du husker hva som skjedde da det var lilla?
Det var bare den ene gangen.
Hei.
-God morgen. -God morgen.
-Hva er det? -Graffitistrikking.
Garnbombing. Det er en greie. Pynte nabolaget.
-Hvordan var første natt på slottet? -Kald.
-Han vil nok tø opp. -Jeg mente rommet.
Vel, du er her i tide til å stoppe massakren.
Rhona vil klippe det av og farge det grønt.
Jeg håper vi snakker om hår.
-Jeg trenger en forandring. -Jeg kan hjelpe deg.
Jeg vokste opp over en barbersalong eid av Queens beste frisør
og ekspert på farging. Kom igjen.
-Jeg tenkte meg litt farge. -Greit.
-Helen? -Hallo.
Jeg vil trenge litt hjelp. På slottet.
-Vet hun at vi kommer? -Jeg har SMS-et henne.
Flott.
Perfekt.
-Kom igjen, treiginger. -Det blir flott på det rommet.
Vi er rett bak deg, Speedy Gonzales. Du stikker av.
Ikke sleng. Strikkere til unnsetning!
-Jeg har aldri vært oppe før. -Du har visst ikke gått glipp av mye.
Det er perfekt.
-Ikke så perfekt som håret mitt. -Det kler deg.
Det ser ganske så koselig ut.
Synes du?
Hvor er kommoden og lampene?
-Jeg aner ikke. -Begynner du å miste hukommelsen?
Nei. Jeg husker alt.
-Hva er det med dere to? -Ingenting.
Det har pågått i evigheter.
Og?
Kanskje vi datet litt før jeg giftet meg med Sean.
Du er vel ikke gift nå?
Takk.
Hvordan kan jeg takke dere?
Ikke nødvendig. Vi strikkere passer på hverandre.
Ingen kan røre strikkerne. Ikke sant, Angus?
Jeg har kjent Myles hele livet.
Innenfor den ytre skorpen finnes det et varmt hjerte.
Det kan være vanskelig å se nå.
-Man finner ikke en bedre utleier. -Utleier?
Familien min har vært leietagere på Dunbar i generasjoner.
Min også.
Den 11. hertugen sløste bort alle pengene.
Alt Myles har igjen er en tittel,
en stor gjeld og en landsby som er avhengig av ham.
Hele landsbyen?
Han selger slottet så han kan betale gjelden på jordbrukslandet.
Så uansett hva som skjer, så har vi alle et sted å bo.
Bortsett fra ham.
Kom etter eksamen. Vi kan feire jul her.
-Har ikke pappa sagt det? -Hva da?
Han skal gifte seg med "hu derre" i julen.
Bra for dem.
Jeg sa at jeg kom, men jeg må ikke.
Det er klart du må dra.
Er det ham?
Myles?
Dette er datteren min, Lexi.
-Hyggelig. -I like måte.
Jeg ringer senere.
Takk.
Det er ikke til deg.
Den fuktige luften ødelegger bøkene.
Strikkerne fortalte meg ting. Kanskje førsteinntrykket av deg var feil.
Jeg tviler på det. Så hvem er "hu derre"?
-Lyttet du? -Mulig jeg hørte litt.
-Kvinnen min mann forlot meg for. -Det var like greit.
-Han er tydeligvis en idiot. -Det hørtes ut som en kompliment.
-Det er mer en fornærmelse for ham. -Jeg godtar den.
Hvis jeg er helt ærlig, så var det ikke bare hans skyld.
Jeg har tilbrakt de siste ti årene foran pc-en.
Jeg var gift en gang. For lenge siden.
Hun valgte en med en større tittel.
-En tittelklatrer. -Ja, man kan kalle henne det.
Jeg trodde vi var lykkelige. Det var i alle fall jeg.
Da hun forlot meg, kom jeg hit for å finne meg selv igjen.
Dun Dunbar har vært livet mitt siden.
Hva er det jeg sier? Jeg høres ut som en fra bøkene dine.
-Så du leser bøkene mine? -Poenget er at folk drar, vi overlever.
Jeg trodde aldri jeg ville være alene på dette stadiet.
Du er ikke alene.
Du har Hamish.
Kom igjen.
-Hva? -Du skriver tydeligvis ikke noe.
Se på de hårete kuene.
Det er rushtid.
Sau.
-Du kjenner dem kanskje som dyre gensere. -Som den du har på deg?
Det er også til salgs.
-Havutsikt fra alle rom. -Med klimaanlegg.
-Og egen gravplass. -Et godt salgsargument.
Ja, man trenger aldri å forlate stedet.
Det er ett sted til jeg vil vise deg.
Vær forsiktig.
Dette er Dun Glens hellige brønn. Pass hodet.
Hva er det?
Fra lokalbefolkningen. Legenden stammer fra 1. hertuginne av Dunbar.
Da krigen brøt ut, tok hun på seg en krigers klær,
kom hit og la fra seg et halskjede her på kanten til mot.
-Hva skjedde? -Hun dro for å slåss.
Hun hadde en krigers hjerte.
Hun reddet landsbyen og forelsket seg i en mann som kjempet ved hennes side.
-En ikke-adelig. -En vakker historie.
-Ja, om man liker slikt. -Endte de opp sammen?
De giftet seg på julaften på Dun Dunbar.
Inviterte hele landsbyen.
Og hver julaften etter det, i et århundre eller to.
Julaften på Dun Dunbar for hele landsbyen.
-Vi bør gjøre det. -Vi?
Den som eier det.
Ja, vi får se.
Det er slutten på omvisningen.
Skal vi avslutte på puben?
Du vet…
Jeg pleier ikke å være der…
Vi får se.
Sophie!
Der er han!
Alle er her.
-Å, kom igjen. -Nei, jeg vil ikke.
-Hva er det med deg? -Jeg kan ikke synge.
Selvfølgelig kan du synge. Alle kan synge. Kom igjen.
Ved den vakre bredd Og ved de vakre åser
Der hvor solen skinner klart På Loch Lomond
Hvor jeg og min kjære Vil aldri møtes igjen
Ved den vakre, vakre bredden Av Loch Lomond
Du kan ta den høye veien Jeg tar den lave
Og jeg vil være i Skottland lenge før deg
Hvor jeg og min kjære Vil aldri møtes igjen
Ved den vakre, vakre bredden Av Loch Lomond
Kom igjen.
Kom igjen!
Kom igjen.
Dette var uventet. Tusen takk.
Vel bekomme.
Jeg mener…
Det var jo ikke akkurat en date.
-Selvfølgelig ikke. -Nei.
-Ta hverandre i hånden? -Ja, hvorfor ikke?
-God natt. -God natt.
Men det var ikke en date.
Forstått.
Kom, Hamish.
-Kom igjen. -Hamish!
Din forræder.
Det har gått en måned, og hun er fremdeles her.
Trettito dager, faktisk.
Du ser ut til å like henne.
Jeg holder fiendene mine nær.
Thomas? Kom hit.
-Hva? -Si meg noe.
-Begynner jeg å ligne dem? -Ingen kommentar.
Det er verre. Du har brukt hele livet på ikke å være dem.
Så ikke vær det.
Hva mener du?
-Du har lenge vært alene på slottet. -Jeg er ikke alene. Jeg har deg.
Og her står vi
og ser på gamle malerier av folk vi hatet.
"Vinden snakket til henne."
Kom igjen, vind.
"Brønnen snakket til henne."
Hva pokker sa brønnen?
"Brønnen hvisket historien til et lengtende hjerte."
-Hallo. -Si at du iallfall har begynt.
Jeg har begynt.
-Hva er planen? -Jeg har ingen plan.
-Bare kom hjem. -Jeg kan ikke.
Du kan ikke bare gjemme deg på et slott i Skottland.
Hvorfor ikke?
Jeg sier ikke at du må skrive denne boken.
-Takk. -Men karrieren din krever det.
Og jeg kjenner deg, Sophie. Du har jobbet hele livet for dette.
Hva er du vel uten?
Jeg vet ikke.
-Bra. Følg meg, alle sammen. -Jeg ringer senere.
Og dette er rommet hvor den 3. hertuginnen gikk da…
Beklager. Ikke bry dere om meg.
Herregud, det er Sophie Brown!
Om vi bare kan…
Jeg har lest alle bøkene dine. Kan jeg få en selfie?
Selvfølgelig.
Greit. Det holder. La oss fortsette.
Jeg har en idé. La meg ta meg av omvisningen?
-Ja. -Vær så snill.
Ja, hvorfor ikke.
Takk.
William Wallace, mureren som bygde Edinburgh Castle,
har murt denne selv, og steinene er fylt av legender.
I 1745 barrikaderte den 6. hertugen av Dunbar de gamle slottsmurene
og holdt stand mot den britiske hæren i tre uker.
Det var 1746. 5. hertug. Han holdt stand i fire uker.
Og der borte…
Det ser ut som en hertug.
Går som en hertug.
Det er en hertug!
Det har vært så hyggelig.
Så fint.
Kom gjerne igjen.
Ser ut til at vi må bestille mer.
Kanskje noen av bøkene dine også.
-Jeg ville ikke gått så langt. -Veldig bra.
Takk, Thomas.
Hallo.
Hun er bra for forretningene.
Det ville ikke være så dumt å slippe noen inn igjen.
Slippe inn?
Jeg prøver å bli kvitt henne. Har du glemt det?
Hva er dette?
-De er her for å hente Sophie. -Flott.
-Hei. -Maisie.
-Du ser annerledes ut. -Nydelig.
Takk. Det er Sophies skyld.
Sophie?
-Hun ordnet håret mitt. -Og mitt.
Har hun ordnet håret til alle?
Ikke mitt!
-Beklager at jeg er sen. -Helt i orden.
Hopp inn. Det er varmt og godt.
-Hei. -Kom igjen.
Hei, Angus.
Sånn.
La oss dra.
-Hvordan går det? -Greit. Så…
Whisky. La flasken stå.
-Kommer du regelmessig nå? -Veldig morsomt.
Han vil nok lære å strikke.
Jeg prøvde å lære ham det da han var liten.
Ikke se.
Pass på veggen min.
Vi må ta en prat.
-Om hva? -Ute.
Jeg prøver å være imøtekommende.
-Men det hele funker ikke for meg. -Hva da?
Du.
Du er bare for mye. Du er overalt.
Ominnredningen, gavebutikken, omvisningene.
Du stjal hunden min. Strikkingen!
Hva er det neste? Vil du bli ordfører?
Er det valg?
-Det var ikke avtalen. -Avtalen?
Den hvor du blir kvitt meg, men sitter igjen med depositumet?
Jeg har kanskje ikke studert ved Oxford eller Cambridge,
men jeg kan lese kontrakter.
Ingen andre enn jeg ville skrevet under på noe sånt.
Fordi jeg har betalt depositumet, vil jeg bli her i julen og nyttår.
Jeg drar kanskje aldri. Kanskje er det neste kapittel.
Jeg vet ikke.
Jeg vet ingenting.
Og det er nifst.
Da fikk jeg orden på det.
Fortsett å strikke.
Kom igjen, Hamish. Flink gutt.
Hva gjør du?
-Jeg liker ikke uferdige ting. -Selvfølgelig ikke.
Du vil bli kvitt min fars navn.
-Takk. -Det er ikke til deg.
Han jobbet her. Han er en del av historien.
-Er det slik du sier unnskyld? -Nei.
-Jeg godtar den. -Jeg ber ikke om unnskyldning.
Og jeg godtar det.
"Brønnen hvisket en historie til vinden om en kvinne."
Det er helt forferdelig.
Krigerkvinne, snakk til meg!
Det er en uke til jul. Jeg må i det minste skrive første side.
Kom igjen, krigerkvinne. Snakk til meg.
Vær så snill og si noe.
Kom inn.
Skal du hjelpe meg å flytte den inn?
Jeg har en kommode til deg.
Er den til meg?
Ja. Jeg fant den på loftet.
Har bare pusset den opp litt.
Den er nydelig.
Hvordan går det med Emma Gale?
Emma Gale og jeg har skilt lag.
-Jeg vil fortelle en annen historie. -Jaså? Hva slags historie?
Den handler om en kvinne, en brønn og et sverd.
Skal hun drepe?
-Hun redder en landsby. -Fra hva?
Du får lese den.
-Send meg en kopi fra New York. -Du får gi meg adressen din.
Takk. Jeg elsker den, Myles.
Så fint.
Myles?
Vi må snakke om noe.
Et juletre… til ballsalen.
Hva gjør du vanligvis i julen?
Dette.
Vel…
Det blir den første julen uten Lexi.
Kan du ikke invitere henne?
-Hun skal i et bryllup. -Å, ja.
Med idioten og "hu derre".
-Så "idjit" er "idiot"? -Ja.
-"Diddy" er "idiot". Og "dobber"? -Feig idiot.
-"Numpty"? -Ubrukelig idiot.
Greit.
"Walloper"?
Det er mer en tosk.
Skjønner.
Hva med dette?
Ja. Det er fint.
Hva gjør du?
Hver gang vi hogger et tre,
planter vi to nye.
Så fint.
Jeg vil forlate ting i bedre stand enn jeg fant dem.
-Ja. -Og her kommer strikkerne fra Dunbar.
Er det ikke litt tidlig for en fest?
Det blir ingen fest uten deres hjelp.
Eller julekakene mine. Jeg baker for Dun Dunbar!
Nydelig.
-Deres Nåde. -Ja?
Jeg kan ikke si hva det betyr for alle i landsbyen at vi kan feire på slottet.
Skulle ønske det var min idé, men den var hennes.
Det var faktisk oss begge.
-Det er ikke noe "oss". -Nei.
Unnskyld meg.
Ikke bry deg om ham. Han er bare i veien.
Denne er fin, ikke sant?
Det er vel på tide at disse tingene ser dagens lys igjen.
-Jeg kan ikke tro det. -Hei.
Husker du denne? Din trebeinte ku.
-Tre bein er bedre enn det her. -Ikke gjør narr av sauen min!
-Jeg gjorde mitt beste. -Jeg husker det.
Den ble skåret ut av farens yndlingsstol.
Vi måtte gjemme den i stallen. Husker du det?
Strikkere, er dere klare?
Kom nå og bli med
Til stallen skal du se
At Blakken blir så glad
Når vi skal dra av sted
Så tar vi vognen frem
Og legger selen på
Og Blakken vrinsker glad mot deg Hu-hei, hvor det skal gå!
Bjelleklang, bjelleklang
Over skog og hei
Hør på bjellens muntre klang
Når Blakken drar i vei
-Du… -Jeg…
Nei, for jeg hadde tenkt å si at jeg har tre…
-Kan jeg hjelpe dere? -Ja.
Kan jeg få et rom for i natt?
Alt vi har igjen er en romantisk julepakke.
Champagne på kvelden, frokost på sengen, så mye Netflix du vil ha.
Takk. Vi tar den.
-Ja. -Fint.
-Hva er navnet? -Donatelli.
Utmerket.
Kanskje du har rett om festen.
Sa du at jeg har rett?
Jeg sa kanskje.
Jeg bør nok fortelle deg
at det soverommet du likte, hvor den 5. hertugen døde…
Jeg bare fant på det.
Jeg ville gi deg det verste rommet.
Jeg vet det. Den 5. hertugen døde i slaget ved Culloden.
Den 6. ble kastet av en hest,
og den 11., din far, døde alene på et hotellrom i London.
Ja.
Ikke nå igjen.
Unnskyld meg.
Du vet vel hvordan jeg også skal dø?
Jeg kan komme med noen ideer.
Elektrisk støt.
Ikke kvikksølvforgiftning? Eller matet til haiene?
Vel…
Det kan sikkert ordnes også.
-Det er nok julelysene du ville ha. -Ja, skyld på julen.
Det ville jeg aldri gjort. Jeg skylder på deg.
Dere trenger nok disse.
Etter de siste toktene å dømme, vil det bli en lang, mørk natt.
Takk, Thomas.
Det hele føles bra.
Det føles riktig.
Fansen din vil ikke ha noe annet. De vil ha Emma Gale.
Harper snakker om enda fire bøker.
Claire…
Du er med på formiddagsprogrammene, snakker om den nye Emma.
Emma Gale er ikke ekte.
Men det er jeg. Sophie Brown.
Kanskje ikke Sophie Brown.
-Sophie McGuinty. -Sophie McGuinty.
-Hvem er det? -Jeg sier ifra når jeg vet det.
Håper hun kan skrive.
Hvorfor stearinlys? Har du reist tilbake i tid?
Han har fikset det.
Herregud. Du kommer aldri hjem, gjør du vel?
Du har falt for denne fyren. For jarlen!
-Hertugen. -Jeg kan jobbe med det.
Du blir hertuginne, vi kan fornye deg.
Ingen vil huske fiaskoen. Det er helt genialt.
-Få avtalen i boks. -Ha det.
I morgen er det julaften.
-Jeg vet det. -Og første juledag dagen etter.
Det pleier å være sånn.
Kan du ikke bare innrømme at du har følelser for henne?
Det spiller uansett ingen rolle om jeg har det.
-Hun er her for å ruinere meg. -Ruinere deg?
Jeg har ikke sett deg så lykkelig på mange år.
-Hva vet vel du? -Alt.
-Hei. -Hei.
Beklager at jeg er sen.
Jeg trenger en kollektiv avgjørelse om denne kjolen.
Jeg fant den på soverom ni.
-For mye. -Aldeles for mye.
-Du må ha den på. -Den er helt nydelig.
-Jeg vet ikke om den passer. -Jeg kan sy den inn.
Greit. Så har jeg noe…
til dere alle.
Vi bør ikke ha på oss Dun Dunbar-kjoler.
Ikke Dun Dunbar. Saks Fifth Avenue.
-Takk. -Og til deg.
Nydelig. Takk!
Den er nydelig, Rhona.
-Så fint. Tusen takk. -Takk.
Den passer til håret.
Det vil vekke interessen igjen om jeg bruker den.
Hva synes du? Er det meg?
Ja, ikke sant?
Hamish!
Gi meg den, Hamish!
Gi den til meg.
Gi meg den.
Hva gjør du?
Unnskyld.
Jeg fant denne. Jeg tenkte jeg kunne bruke den i morgen kveld.
Med mindre den tilhørte din mor eller bestemor.
Du burde ikke gå i den.
Er du sint på meg for en kjole?
Nei.
Jeg er sint på meg selv.
Hvorfor?
Jeg er sint på meg selv også.
Nei, vent.
Vi…
Vi bør ikke gjøre det.
Nei.
Vi bør absolutt ikke gjøre det.
God jul, Angus.
-God morgen. -Ja.
Og god jul.
-Er det noe jeg kan gjøre? -Nei, ingenting. Dette er min jobb.
Ok.
Så flott.
Takk, Thomas.
God morgen.
Hva er alt dette?
Hva ser det ut som? Frokost.
-Så omtenksomt av deg. -Det er jeg iallfall.
Damene først.
Takk.
Var det noe mer?
Nei, det var nok det meste.
Angus, kom igjen.
Vi lar de to turtelduene være alene.
Hele landsbyen vil vite det innen en time.
Vite hva da?
At vi er…
-Hva er vi? -Vi trenger ingen tittel.
-Vel, jeg er hertugen av Dunbar. -Er du?
Det har du aldri nevnt.
Ikke si at du liker snø på julaften?
Kom igjen, da.
Hva gjenstår nå?
-Du ser ut som du vil si noe. -Ikke egentlig.
Da gjør jeg det.
Må du det?
Jeg har tenkt…
Hva skjer etter jul?
-For jeg tenkte… -Du har visst tenkt mye.
-Hva tenker du? -Jeg prøver ikke å tenke.
Du kan bli.
Bli?
På Dun Dunbar.
Mener du at du…
Lar du meg bli som gjest i hjemmet jeg har bodd i hele livet?
-Nei, som… -Som hva da?
-Som leietager? -Nei.
Kanskje som kjæresten din? Mr. Emma Gale? Hva heter han?
Winston? Var det det? Ja, og vi vet jo hva som skjedde med ham?
-Hva er det du gjør? -Hva jeg gjør?
Du dukker opp her.
Du kjøper slottet mitt.
Du tar over stedet og livet mitt,
og nå tilbyr du meg et rom i mitt eget hus!
Jeg burde aldri ha sluppet deg inn.
-Du får ikke bare gå din vei. -Å, jeg beklager.
Trenger jeg tillatelse, Deres Høyhet?
Tenk at jeg trodde vi kunne bli lykkelige her.
-Nå sier du "vi" igjen. -Ja, "vi". Det stemmer.
To personer som har tilbrakt tre måneder sammen.
Jeg klarte meg helt fint til du kom.
-Jaså? -Ja.
Da ser det ut som om du vinner.
For dette stedet vil bare minne meg om deg.
Avtalen gjelder ikke lenger.
Nyt de tolv tomme soverommene.
Legg igjen nøkkelen når du drar.
Du er en skikkelig kongelig dritt.
Ikke si at jeg ikke advarte deg.
Jeg vil savne deg, Hamish.
Ja, jeg vil savne deg.
Ikke bekymre deg. Jeg gjør det hver dag.
Å nei.
Thomas.
-Skal du virkelig la henne dra? -Det var planen.
Du og din stae Dunbar-stolthet.
Slott skal ha murer rundt dem. Mennesker skal ikke det.
Uten slottet har jeg ingenting.
Og hva er vel dette stedet uten mennesker?
Flyet mitt går i morgen. Jeg trenger skyss til Edinburgh.
Ikke dra, Sophie.
Dere kan komme på besøk. Alle sammen. Når som helst.
Ikke bekymre dere for husene.
Jeg skal betale lånene deres.
-Å nei… -Jeg ordner alt når jeg kommer hjem.
-Du kan ikke gjøre det. -Se på det som en gave fra Emma Gale.
Vennskapet deres betyr alt for meg.
Jeg gjorde bare en feil. Det er alt.
Å elske noen er aldri en feil.
-Tro meg. -Angus.
Da får du få julegaven din fra oss nå.
Tusen takk.
Den er bare… Jeg elsker den. Virkelig.
Tusen takk.
En pakke fra Thomas til deg.
Kjolen.
I tilfelle du ombestemmer deg.
Farvel!
Hva skjer? La oss ta en titt.
-God jul. -La meg ta en titt.
Hva skjer?
-Hu er dau. -Dau?
Kaputt. Det var det.
-Hva gjør du? -Vi må gå tilbake.
For å hente en bil?
Til puben for å ta en dram.
Det er julaften.
Han kan ikke være byens eneste sjåfør.
Det er to timer til Edinburgh, mer når det snør, og alle skal på festen.
Festen din.
-Alle sammen? -Var ikke det planen?
Jeg kan låne bilen din og få den kjørt tilbake.
Når kjørte du sist en bil med gir på venstre side av veien?
-I en snøstorm? -Det snør ikke nå.
Det snør i Edinburgh. Mannen min ringte meg.
Hva med deg, Angus? Kan du kjøre meg til flyplassen?
Bli her i natt. Noen kan kjøre deg i morgen.
Greit.
-Men jeg skal ikke på festen. -Skal du tilbringe julaften her alene?
-Jeg har det bra. -Det har du ikke.
Det vil gå bra.
Hei, vennen.
Det er mamma. Jeg ville bare ønske deg en god jul.
Du er sikkert i bryllupet.
Hvis hun kaster buketten, ikke ta den.
Jeg er glad i deg.
-Helen! -God jul.
-Vi går inn. -Kom igjen.
"Men Winston var ikke død.
Han lå i koma som følge av fallet i trappen.
Hun ble sjokkert over å se at det ikke var Winston som lå der.
Det var hans tvillingbror, Myles."
-Unnskyld, Sophie! -Alvorlig talt…
Sophie!
Idiot.
Jeg er en idiot.
Kom igjen.
Jeg forventet ikke dette.
Eller deg.
Jeg har gjort ting på en viss måte så lenge nå,
og når da noen andre kommer og…
Så gikk det opp for meg at jeg ville miste slottet.
Men jeg vil heller miste Dun Dunbar…
enn å miste deg.
Vil du ha et slott?
Det er ditt.
Jeg stopper deg ikke om du vil dra tilbake til USA.
Men det er mulig jeg kommer etter.
For jeg har falt for deg. Helt håpløst og ynkelig.
Ynkelig?
Kanskje bare håpløst.
Jeg elsker deg også, din tulling.
-Du er en idiot. -Ja, jeg er visst det.
-Hei. -Hyggelig å se dere. Ha en fin kveld.
-Tom. Skål! -Hvor er han?
Jeg vet ikke.
Flott.
-Du først. -Vi ses der inne.
Ta det med ro med champagnen.
Du må gjøre det for ham.
Nei, jeg skal gjøre noe for meg selv.
Maisie,
får jeg den ære å danse med deg?
Det var på tide.
Mine damer og herrer,
får jeg introdusere den 12. hertugen av Dunbar
og lady Sophie…
…McGuinty!
-Hun er her. -Så bra.
Mine damer og herrer, kan jeg få deres oppmerksomhet?
Inntil nylig var dette stedet like kaldt som det er ved Firth of Forth.
Kaldere!
Takk, Eamon.
Jeg trodde slottet var den jeg var.
Eller kanskje alt jeg var.
Og så…
møtte jeg ei jente som sendte den kongelige rumpa mi rett i bakken.
Hun lærte meg at vi burde være sammen med de vi er glad i i julen.
Og jeg innså at dere,
alle dere her, er de jeg er glad i.
Dere er familien min.
Så fra og med i år
vil Dun Dunbar arrangere festen over alle fester for landsbyen.
Og nå har jeg den ære å introdusere
barnebarnet til Callum McGuinty, som jobbet her på eiendommen
og var tøff nok til å risse inn navnet sitt her på slottet.
Lexi!
Hva gjør du her?
Myles skaffet meg en billett.
-Og pappas bryllup? -Jeg kan være med i det neste.
Noe å drikke?
-Takk. -Jeg lærer.
-Du studerte ved Oxford. -Og Cambridge.
-Ja, selvfølgelig. -Og nå… For McGuinty.
-For McGuinty. -McGuinty!
Du har overgått deg selv, Rhona.
-Har hun laget alt dette? -Ja.
-Hun bør åpne en butikk. -Ja.
Jeg sender dem rundt.
-Har du smakt dem? -Herregud!
-Rhona har blitt gal. Hun er fantastisk. -Litt av et kunstverk.
Angus!
Hamish!
Kom igjen, Angus!
Vel…
God jul til deg også, Hamish.
Hva synes du om det her?
Krigerens hjerte.
Av Sophie McGuinty.
Likte du det?
"I disse dager…
…er det ikke alle…
…som tror på en lykkelig slutt. Men jeg tror kanskje jeg gjør det."
God jul, mamma.
God jul, vennen min.
God morgen og god jul.
-God jul. -God jul.
Kjære Sophie…
Jeg har en liten gave til deg.
Og selv fra kulissene. Husk å gi beskjed, Adam. Perfekt. Takk.
Filmer vi med alle tre kameraene? Det var jammen ikke verst.
Gratulerer, Sophie, med din nye bestselger, Krigerens hjerte.
Takk. Det er godt å være tilbake.
Alle mener at dette er din beste roman.
Det er min beste bok. Det er en lykkelig slutt.
-Det er det folk vil ha. -Ikke en slik lykkelig slutt.
Siden du var her sist, virker det som om livet ditt har blitt et eventyr.
Du kjøpte et slott i Skottland, flyttet til Irland. Skottland.
-Det er en ny provins. -Ved Disneyland.
-Like ved. -Ja, nettopp.
Er det rett å si at du vil bli en hertuginne?
Vent, skal vi gifte oss? Hva?
-Og… -Han har ikke fridd!
Hvordan navigerer de det?
-Ja. -Fem dager i uka. Skjønner?
Det gjør jeg.
Virkelig. Velkommen tilbake, Sophie.
Og gratulerer så mye med den gigantiske bestselgeren.
Jeg vil ikke si "gigantisk".
Det var morsomt. Det kom bare ut av henne.
"Gigantisk" er litt sterkt, mandig, maskulint.
Ikke et sexy, pent, feminint, mykt ord.
-Det overrasket meg. -…bestselgeren, Krigerens hjerte.
Takk.
Tekst: Tina Shortland