Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Opatrně. Spouštějte.
Dělej, ještě kousek.
Sakra!
Pozor, bacha!
Ty, zkus to znova.
Spouštějte. Úplně ji otočte.
-Vytáhneme ji. -Pozor!
Položte ji vedle hrobu.
Co to děláte?
Rakev je bohužel o dost širší než hrob.
Nevejde se tam, tak jsme ji vytáhli.
Hned to napravíme, zvětšíme jámu.
Nepatrně ji rozšíříme, takhle jsme bez šance.
Jo, dobře...
Benoite! Kamaráde...
Byl jsi velkej! Nejen svou postavou.
Byl jsi zdatnej...
Ale nejenom fyzicky.
Měli jsme tě rádi.
Byl jsi víc než kolega, víc než přítel...
Není přehnaný říct, že jsi byl pan Někdo!
Přirozenej vůdce v partě, v práci.
Budeš nám chybět.
Slavnostně ti slibuju, že tvá žena i tvůj kluk
budou mít v nás všech oporu, jsou jako naše rodina.
Francku, nedopovíš to u nás?
ZMĚNA NÁZORU
Pomůžeš nám?
Floriane?
-Co je s tebou? -No tak, Floriane!
Floriane!
-Vstupte! -Dobrý večer, Gisele.
Dobrý večer.
-No teda! -Jo. Co se divíte?
-Jdeme na věc? -Jo.
Náno!
-Dáte mi ruku? -Ano. Co chcete dělat?
Umyju vás.
Ale jenom ruce. Zadek si obstarám sama.
Co pořádně přitlačit?
Necháš toho lechtání?
Už to je.
S přeložením na denní musíme počkat minimálně měsíc.
Proč?
Protože nastoupíš až po Sylvii.
Chantal? Volal urgentní příjem, shánějí lůžka.
Posílají tři pacienty, co mám říct?
-O koho jde? -O Súdánce.
Ne!
Řekla jsem, že máme místo.
To jsi neměla.
Súdánce nebereme, jsme geriatrie.
Nechápou to?
Vyděsil jste mě.
-Do Džungle, prosím. -Cože?
Chci do Džungle.
-Hodíte mě tam? -Ne.
Jedu domů.
Krucinál!
Jste celej? Jak je vám?
-Jsem v pohodě. -Jo? Dávejte pozor!
Dívejte se kolem sebe! Já to dělám! Jste nebezpečnej!
Pojďte.
Je zima. Nastupte si.
Pojďte!
Sakra, snad jsme nezabloudili!
Poznáváš to?
Co to bylo?
Míří do Anglie.
Lekla jsem se.
Jsme tady.
Děkuju. Díky.
Není zač.
Do hajzlu!
Hej! Stůj!
Stůj! Zastav! Vrať mi to! Naval!
Jsi normální? Takhle ses mi odvděčil?
Proč jsi to udělal?
Hnusná pakáž!
Co to děláš?
Nemohla jsi s tím ještě počkat?
Dobrou noc.
Dobrý den.
Dobrý den, přivezla jsem oblečení.
S tím byste měla jít tam.
Dobrý den.
Dobrý den, zdravím. Jak se vede?
-Máš to těžký? -Nesu věci po manželovi.
-Jsem Zymako. -Já Béatrice.
-Jsi z nadace? -Ne.
Vysvětli Jasonovi, že to dělá špatně.
Nemůžeš dávat dětský oblečení k tomuhle...
Dobrý den.
Tady je taška.
Mám ještě tři pytle v autě.
Dominique, dones koš na usušený prádlo. Díky.
-Parkujete tam? -Ano.
Pomohla bys? Nemáš čas?
Ne, chci se jen zbavit věcí, nepřišla jsem pomáhat.
V noci utírám zadky staroušům, nehodlám pečovat o černochy.
-Jsi sestra? -Ne, pečovatelka.
-Na geriatrii. Starám se o starce. -To je bezvadný.
-Díky. -Díky. My už si poradíme.
Jsme dva, to uneseme.
-Dala jste muži kopačky? -Ne, umřel.
Na shledanou. Díky.
-Díky. -Na shledanou.
Slyšel jsi ty řeči?
-Rasistka. -Jo?
Anglicky? Mluvíte anglicky?
Ne.
Ahoj. Jak se daří?
Přišel jsem se zeptat, jak žijete.
Na stanici vyvěsili jeho fotku.
Jo? A kterou?
Sluší mu to tam. Tu v uniformě.
Fotka, jak umírá ve špitálu na cirhózu, by se asi nehodila.
-Co jinak? -Ale jo, dobrý.
-Žiješ si... -Jo.
Práce až nad hlavu.
Migrantů přibývá, je jich víc a víc.
Rvačky na denním pořádku.
Tuhle jeden zabloudil na parkoviště u nemocnice.
Prosil, abych ho svezla.
-Jo? -Svezla jsem ho.
-Proč jsi to udělala? -Já nevím.
Přeskočilo ti?
Vážně jsi ho svezla?
Jsi blázen, mohl ti ublížit.
-Byl to kluk. -Stejně.
Nemají co ztratit. Je to zvěř.
Svezla jsem ho. Poděkoval. Tečka.
Místní hlásí krádeže, znásilnění.
Táboru se nepřezdívá Džungle pro nic za nic.
Jsou horší než naši Arabové. Jsou to divoši.
Béatrice, dávej si bacha!
Nechci, aby se ti něco stalo.
Půl hodiny, maximálně hodinu.
Dobře. Prima.
-Dobrý den. -Počkej, promiň.
-Ahoj. -Dobrý den. Vzpomínáte si?
Přivezla jsem vám oblečení.
Jo, kupodivu si vzpomínám.
-Jak to myslíte? -Nijak.
-Kupodivu? Co to znamená? -Promiň, nemám čas.
Přijeli jsme si pro věci ve slevě. Musím jít.
-Pro věci ve slevě? -Jo.
Šokuje tě to? Pomoc černým a Arabům?
Ne, mně je to fuk.
Dobrý den. Oni jsou tady se mnou. Pojďte, kluci, jdeme na to!
-Kam jdeme? -Do jídelny, je gratis.
-Francoise, něco nesu. -Díky, hoď to do kuchyně.
Antoine, to se musí vyřídit.
Antoine?
-Dobrý den. -O to nejde.
Nechá si to přerůst přes hlavu...
Antoine, co ta cisterna?
-Dobrý den. -Dobrý den.
-Já jsem Ingrid. -Béatrice.
-Jsi tu nová, ne? -Dnes jsem tady poprvé.
-Jasně. -Sepište seznam.
Nemám čas.
-Co se děje? -Ahoj, Monique.
Nejsem Monique, jsem Béatrice.
Sakra, Monique! Zapomněla jsem ti něco říct.
Psala textovku, že nepřijde.
-Jak to? -Nehodí se jí to.
Víš, jak to je, prostě nemůže.
Ne, počkej. Je potřeba vyložit ty věci.
-Vím. -Náklad dorazí za hodinu.
-Co mám dělat? -Ani já se nezastavila.
-Zapomněla jsem. -Ale...
Zbytečně se nervuješ.
Nenervuju se, jen to musím vědět dopředu.
-Jasně. -Nic víc nechci.
-Jo. -Co teď?
Co s tou vykládkou?
-Pomůžu ti, bude to rychle. -Nevěř tomu.
-Taky pomůžu. -Ano?
Ano.
Ani to není má práce!
Mám pořizovat fotky, ne předávat informace!
To snad není taková dřina, předat zprávu.
-Můžu odpoledne. -Jo? Zítra bys mohla?
Nevím, pracuju. Ne, zítra nestíhám.
-Jdu na noční. -Takže jsi tu jen dnes?
Jižní část tábora srovnali se zemí, čtyři tisíce lidí se nahrnuly sem.
Jsou namačkaní jako sardinky.
Uprchlíci se nesnášejí, dobrovolníci zkoušejí udržet pořádek.
Vcelku se daří.
Jak je?
Jsem dobrovolnice, ale nejenom to.
Mám nadstandardní vztahy s lidmi z nadací.
Uprchlíci mi důvěřujou, líp je poznám.
-Ahoj. -Dobrý den.
-Dobrý den.
Tak jak?
Přejeme si konec tábora, ale je tady, protože jsou hranice.
Hranice vytyčujou politikové.
Béatrice?
Zakrývají si tvář, nechtějí ohrozit rodiny tam u nich.
Někdo by je mohl poznat.
Násilí překročilo únosnou mez.
Nahání mi to strach.
Promiňte.
Slyšeli jsme, že se blíží auto.
Najednou bum a bác!
-Směješ se? -Ale k smíchu to není.
Měla jsem pocit, že na zem žuchlo tělo.
Vidíme auto, mizí v dáli.
Jdi tam, povídám! Je to jeho práce! Jenže on se bál.
Věřila bys? Je srab!
Vsadím se, že proto jsi u policie.
Ramena děláš, jen když je vás víc, máš uniformu a zbraň!
Jo, pistoli u boku!
-Buď zticha. -Fajn.
Jo, jo!
Olízneš to?
Olízneš tu pásku?
Mám alergii na maliny.
Krásný! Paráda!
Ode mě!
Dávám jen krásný dárky.
Víš...
-Vybral to na vlastní pěst. -Jo?
-Díky. -Žena vybírá, muž cáluje.
Blázínkové! Takových dárků!
Máš narozeniny!
Josseline, no tak!
To je krása!
-Moc hezký! -Paráda! Díky, bezva.
Škoda. Čokoládovej dort mám radši.
-Všechno nejlepší! -Díky.
Spal...
Spal a chrupal, chrrr!
Nevím, všimla sis, že Josselin je citlivka?
Jo.
Nevymýšlej si! Přestaň.
-Máš narozeniny. -Pětatřicet mi už není...
-Mládí fuč, život končí. -Ne, začíná druhá polovina...
To si nikdy neoblíknu.
-Jak to? -Do toho se nevejdu!
Strašně hnusnej svetřík!
Není to zrovna tvoje velikost.
Tak ho někomu dáš!
Ne, to Dominique neudělám, naštvala by se.
Nebylo by to hezký.
-Je to dárek. -Udělám to za tebe?
Darovala jsem Benoitovo oblečení.
-Komu? -Uprchlíkům.
Uprchlíkům? Dala jsi Benoitovy věci uprchlíkům?
Jo, těm z Džungle, migrantům.
Proč ne Francouzům?
Dala jsem je těm, co je potřebujou.
-Na co si hraješ? -Na nic.
Jo? Co zkoušíš?
Chceš na něj plivnout?
-Plivnout? -Jo.
Benoit by se obracel v hrobě, kdyby tušil, kdo má jeho oblečení.
Nesouhlasil by s tím, je to proti jeho přesvědčení.
-Myslíš? -Jo.
Benoit to má za sebou.
Ať se obrací v hrobě, jak chce.
Víš, komu jsi to dala? Jaký sběři?
-Jo, přistěhovalcům. -Jo.
No ale...
Daruju to uklízečce u nás v práci.
Je to její styl.
Jo, zazáří jako ty hvězdičky!
Pšt! Přestaň!
-Je to její styl. -To si na sebe nikdo nevezme.
Blejskne se!
-Přestaň! -To je model!
Je to zpěvačka. Dost hrozná.
Tmavě hnědý takhle střižený vlasy...
Vím, vím. Není nejmladší. Má kozy! Velikánský kozy!
Není to má žena?!
Křestní je v překladu láska: l'amour.
-Lova Moor! -Jo!
Kdo je hlavou katolický církve?
Papež! Papež!
Je to potrava opic...
Banány!
-Další, rychle, rychle. -Jean-Pierre Foucault.
Toho už jsme měli.
Hmyz, co nežije dlouho, má takový hezký...
-Jepice! -Motýl.
-No... -Snad už nejdeš?
-Ale jo. -No tak, Béo!
Mějte se, díky...
-Teď ty, jo? -Jo, já...
Ahoj.
-Co to bylo? -Co jako?
Schválně je provokuješ, aspoň se mi zdá.
Nepoznávám tě, Béo.
Vím, s Benoitem to bylo těžký...
-Těžký? -Byl sice fajn, ale...
Narážíš na ty výprasky?
Na. Štípla jsem ti svetřík.
-Ahoj. -Počkej.
Počkej, pojď to probrat...
Promiňte.
Dobrý den.
Ne?
Říká, nechci pít vodu. Nechce pít.
Nikdy.
Nic. Nic mu nesmí přejít přes rty.
Zahrává si.
-Je to nebezpečné. -Možná...
Aspoň ať pije.
Ne, nechce pít.
Podívejte na něj. Říká, něco jsem tu udělal.
Něco jsem tu udělal. Přes to nejede vlak.
Celá tahle část tábora?
Vozíme vodu na mytí, stavíme stany.
Dáváme jim přikrývky, ručníky.
Kam jdou?
Nemůžou odtud, a tak jsou tady.
Nemají stany, spacáky.
Taky zůstáváme, pomáháme.
Šikovná. Seš rychlá!
Šampionka!
Kdo si dá?
Chceš?
Děláme balíčky s jídlem. Je v nich ovoce, ořechy.
Dáváme jim oblečení. Čisté oblečení.
Hned se cítí jako lidi.
Mami, kde jsou brčka? Byly tady, ne?
-Co hledáš? -Brčka.
-Na -Díky.
-Kde byly? -V obýváku.
-Sama jsi je tam dala. -Pojedeš se mnou?
Ahoj. Jak se máš?
Ahoj.
Shání tě Francoise.
Ano?
Ahoj.
-Znáš Ingrid, tu novinářku? -Jo.
Shání místo, kde by mohla sestříhat video.
Šlo by to u tebe doma?
No... Proč ne?
Ale žije u mě máma, se vším mi pomáhá.
Musím se s ní poradit.
Pracovala by přes den.
Ano, jistě, ale...
Sama vidíš. Tady není vůbec klid.
Šlo by to? Bylo by to pár dnů.
Dobře. Zeptám se máti.
Tak jo. Díky. Zatím...
-Ahoj. -Dobrý den.
-Dobrý den.
-Ahoj. -Zdravím.
-Kde jsou? -Odešli.
-Kam šli? -Nevím.
Kdy odešli?
-Můžu to tu nechat? -Jo.
-Venku. -Cože?
-Tam někde. -Co to je?
Polívka pro ty Íránce.
Ingrid!
Ingrid? Kde jsou ti Íránci?
Jsou pryč. Tys to nevěděla?
Visí nad nimi hrozba vyhoštění.
Počkej, promiň.
Kdy odešli?
Hej, kam utíkáš?
-Kruci, omlouvám se. -Nevadí.
-Odjeli do Anglie. -To ne, oni jsou...
Snad se dostanou do Anglie, ale oklikou.
Co to znamená?
-Prostě tady už nejsou. -Tys to věděla?
Jo.
Už tu nejsou. Měli strach, že je dožene Dublin.
Dožene je Dublin?
Nařízení Dublin III. Azyl dostaneš v první zemi, kde ti sejmou otisky.
-Chápeš? -Jo.
Když se to stane ve Francii, tvá smůla.
-Je to dobrá zpráva? -Přesně.
-Je to fajn. -Tak jo.
Měli příležitost, měli plán.
Rozhodli jsme se, že...
Zkrátka a dobře, čím míň toho víš, tím líp.
Jste v kontaktu?
Francoise říkala, že sháníš byt, kde bys pracovala.
-Jo. -Mohla bys u mě doma.
-Přeptám se mámy. -Tak jo. Díky.
Bydlíš s matkou? Prima. Nesoudím tě.
To bez legrace. Přijde mi to pohodový.
-Bydlí se mnou. Zeptám se. -Japonci to mají stejně.
Bez ironie.
-Dobrý den. -Dobrý den.
Já jsem Joe. Dobrovolník. Dobrý den.
Známe se, ne?
Ano, někde jsem tě už viděl.
Věci jsme složili prozatím tady.
-Svezu tě? -Dobře.
-Ahoj zítra. -Jo, zítra.
Ráda bych u tebe přespala, co říkáš?
Džungle mám plný kecky. Večery jsou tam o hubu.
Ženy jsou v menšině, takže si to umíš představit...
-Už nemůžu. -Jo, jasně.
-Měla jsem ti to nabídnout sama. -Děkuju, jsi fakt hodná.
Skočím si pro věci.
-Už je tu snad máš? -Ne, to je moje nádobíčko.
V Džungli nemůže zůstat bez dozoru. Foťáky patří pod zámek.
Takže tak...
Mami? Ingrid tu přespí...
-Ahoj. -Ahoj.
Nechám ti svůj pokoj.
Máš povlečeno, jdu spát dolů.
Aspoň se pořádně vyspíš.
Díky, jsi zlatá. Promiň, nepomůžu ti.
-Hnula jsem si se zády. -Nic se neděje.
Víš co? Vezmu si tam pár věcí.
Dobrou noc.
Divím se, žes to zvládla...
Jako co?
Jak jsi vylítla nahoru. A rozloučila ses.
-Potichu! Nahoře spí máti a syn. -Rozkaz, šéfe!
Tak zítra. Dobrou.
-Ahoj. -Ahoj.
-Měla bys vidět svůj pokoj! -Co je s ním?
Šla jsem kolem, měla pootevřené dveře.
Těš se na překvápko!
Dobrý den.
Dobrý den. Osman.
Já jsem Béatrice, jeho maminka. Jak se vede?
Omlouvám se. Měla jsem ti to říct.
Osman se původně přišel osprchovat. Vyvraždili mu rodinu.
Věnuju se mu.
Napadlo mě, že by se rád podíval s Florianem na telku.
Aspoň se trošku pobaví.
-Jo, proč ne? -Díky.
Vezmu si v pokoji věci.
Floriane, pomoz prostřít!
-Osmane? -Ne, díky. Nepiju.
-Ingrid? -Ne, díky.
Před Osmanem si nedám.
Nemáte náhodou rybí příbor?
Nemáte rybí příbor?
-Ne... -No ne...
Nevadí, o mě nejde. Nesoudím.
Chtěla jsem to předvést Osmanovi.
Víš, ve Francii máme speciální nůž na ryby.
Oddělí snadno maso od kostry, jde to hladce.
Chtěla bych tě vidět!
Normálně jí rukama.
Bojuje s vidličkou i s nožem.
Zajímalo mě, jak si poradí s rybím příborem.
Taky neporcuju rybu rybím příborem.
On neumí jíst rybím příborem, ty zase neumíš jíst rukama.
Můžeme se navzájem učit.
Svoje zvyky...
Mám vychování a žiju v Džungli. Umím obojí.
Ve vší skromnosti.
Se stolováním to taky není...
-Kdy jsi přišel, Osmane? -Do Francie?
-Ano. -Už dávno. Jsou to tři roky.
Šel jsi přímo do Francie?
Vyrazil jsem ze Súdánu do Libye.
Nastoupil jsem na loď, plul z Libye do Itálie.
-Čtyři dny. -Jel jsi sám?
Ne, bylo nás sto padesát.
Ale co příbuzní? Jsi tu bez rodiny?
Jo, rodina zůstala v Súdánu.
Vyprávěj o Gare de Lyon. Co jsi měl za zážitek!
Přijel jsem na Gare de Lyon, neodvažoval jsem se vystoupit.
Protože koleje byly v podzemí...
Ne, vyprávěj to, jak jsi to vyprávěl mně.
Poprvé v životě jsem viděl vlak v tunelu pod zemí.
Doma se s tím nesetkal. S vlakem pod zemí.
Takže netušil, kde se to vlastně ocitl, chápeš?
-Prosím tě... -Ať tady klidně přespí.
Přespi tady, Osmane. Na to ses chtěla zeptat, ne?
Matrace je v pokoji u Floriana, dost místa pro oba.
Říkala, že tu chce pracovat, ne se ubytovat jako v hotelu.
Přinesla špinavý prádlo. Pohodila ho tady.
Ani Florian se tak nechová.
Jsi hrozně měkká.
Ahoj, zlato. Vstávej.
Ta mrcha! Ta je ale nechutná!
Co běsníš?
Spí s ním. Je mi zle, ona s ním spí.
Je nechutná.
Jsem naivní husa. To je ale děvka!
Večer ji vykopnu!
Je pryč.
Je pryč? Už se nevrátí?
Něco vykládala, nerozuměla jsem jí.
-Kam šla? -Nemám tušení.
Co ten binec v obýváku?
Sakra, ta mě teda dostala!
-Ahoj. -Ahoj.
Co tu děláš? Vypadáš dobře.
Jo, nestěžuju si. Co se děje?
Jeden migrant vypadnul z kamionu, hlava bez těla.
Je to horor. Zapotíme se.
Aha, vy se zapotíte?
Ne, nic, jako bych nic neřekla.
Nechci se o tom s tebou hádat.
-O čem? -O ničem.
Mluvíš o tom neštěstí lhostejně, jako kdyby šlo o psa.
Jak jsem to měl říct? Hlava bez těla...
Já ho nezabil!
-Jo, vím! -Můžu jet?
-Jo, jeď. -Ahoj.
Joe! Joe!
Tak jak? Je to strašný. Slyšela jsi o tom?
Ano, je to strašný. Jo, jo.
Znal jsi ho?
Béatrice! Jeď, jeď, říkám ti!
Pane, vy si běžte po svých.
Jeďte!
-Dobrý den. -Já jsem Béatrice.
-A já Sonia. -Těší mě. Je tady Joe?
Ne, to nemám ráda! Ne!
Přestaň! Dost! Nesnáším to!
Dost, Nino! Nech si to!
Je to směšný, ale vadí mi to.
Ne, není to směšný.
Přestaň, prosím tě.
Béatrice není nepřítel. Na ni se nestřílí.
-Odvedeš ho? -Jo.
Díky.
Díky. Co se stalo?
-Pamatuješ na ty se zašitou pusou? -Ano.
Pronásleduje je smůla.
Dvěma jsme chtěli pomoct. Mochtárovi a Darovi.
Nechali se oholit.
-Jak to myslíš? -Měli jsme pro ně plán.
Byla to iniciativa Ingrid, odjeli do Bilbaa.
-Do Bilbaa? -Kvůli převaděčům.
Ingrid jim dala kontakt na lidi, co je podrazili.
-Co je? -Promiň...
-Nechci jí nic vyčítat. -Ale já jo.
Ona dělá, co může.
Snaží se, ale jinak je úděsná.
Uvízli na jednom parkovišti. Dostali je.
Jo?
Slíbil jsem, že se o ně postarám.
Že jim vážně pomůžu.
-Ale jak? -Podle mě nazrál čas.
Nazrál čas udělat další krok.
Jak to myslíš?
Chci je dostat do Anglie.
Ano, to je rozumnej plán. Ale jak to uděláš?
Hranici přejedou v kamionu.
Rád je u sebe nechám dál, ale co rodina?
Všechny děti, Sonia, práce. Není to legrace.
Tys je tu schoval?
-Jo. Nevěděla jsi to? -Ne, nesepnulo mi to.
Jo, jsou tady. Počkej, zavolám je.
Mochtáre, Daro? Pojďte sem.
Představím vám Béatrice.
-Dara. Mochtár. -Zdravím.
Béatrice.
-Už jste se setkali, ne? -Ano.
-Už se známe. -Jo.
Dara.
Posaďte se.
-Dáte si něco k pití? -Nic. Mléko.
Mléko? A ty?
-Pivo. -Dobře.
Mléko a pivo.
Čin. Čin.
Neubytovala bys je u sebe pár dnů?
Mezitím bych sehnal kamion.
Ale jestli nemůžeš, nevadí.
-Jako u sebe doma? -Jo.
Jo.
-Jo? Copak? Nejde to? -Ale jo, jde.
Promluv s matkou. Pak se o tom pobavíme.
-Ne, to je dobrý. -Ano?
Jo. Ozvu se zítra, domluvíme se, co a jak.
-Ahoj. -Ahoj.
-Tak co? -Ne! Jsem proti!
-Vysvětlím ti to. -Nemusíš, Béatrice.
Povídám, že ne.
Nedovolím ti to! Dej si stopku!
Jsem velkorysá, ale tohle jde proti nám.
V Džungli si dělej, co chceš, ale domů mi uprchlíky nevoď!
Tohle je jiná sorta lidí.
Béatrice, jsem proti! Byla to vcelku zábava.
Ale takhle to nejde dál.
Zábava? To není žádná zábava. Ti Íránci sem přijdou.
Jsem tu totiž doma. Rozhoduju, kdo tu bude a kdo ne!
Jo, rozhodni se podle sebe! Já tu nemusím být.
Co si počneš? Nezvládneš beze mě ani týden.
Mami, to ty nevydržíš týden!
Neotáčej to, buď tak hodná.
Jsi nespravedlivá. Jsem tu kvůli Florianovi.
Jo, já vím.
-Platí ten zítřek? -Ano, těšíme se.
Co stojíš, pomoz jim!
To je můj pokoj. Tady budeš spát ty.
A kde budeš spát ty?
Ptá se, kde budeš spát?
-Dole. -Ve sklepě.
Nebudeš spát ve sklepě.
-Co je to "cellar"? -Sklep.
Ne, to není sklep, to je přízemí.
Okna vedou do zahrady, jsem tam ráda.
Nech si svůj pokoj. My budeme...
Ne, tady rozhoduju já. Vy spíte tady. Tečka.
Zahrada.
-Co to je? -Vidlička.
Vidlička...
Díky, Béatrice, to vím.
Chci vědět, jestli je čistá, ta má zmizela.
Krádež vidličky.
Dáváš si už třetí!
Hlídá tě.
Poslední měsíc se cpu.
-Dopřávám si. -Jsem pro.
Co kyselé okurky?
Teď se smím cpát.
Béatrice, jsi prostě nádherná!
Díky.
Snažíš se, abys byla štíhlá?
-Nehodí se vyzvídat? -Co?
Já nevím, hodí se to, vyptávat se ženy...
Je to kompliment. Prostě se mi líbíš.
Díky.
-Jsi k nakousnutí. -Přestaň, Jeane-Lucu.
Je ti čtyřiapadesát!
Ano, ale to je pro mě akorát.
Vždycky jsem byla na starší.
-Kolik ti je? -Čtyřiačtyřicet.
Zato ty se umíš chovat, viď! Ptáš se na věk!
-Mně je to fuk. -Vypadáš mladší.
Vymýšlím si. Je mi pětačtyřicet.
Nechodila jsi nikdy s vrstevníkem?
-Ne. -Nebo s mladším?
-Nikdy. -Vidíš?
Co šestačtyřicátník? Ten byl šel?
Ten? To je pro mě zajíček.
Vidíš? Nejsem bez šance.
U mě nemá šanci vůbec nikdo, skončila jsem.
To nemůžeš nikdy vědět.
Nechci se nikomu podřizovat.
Dala jsem, co jsem měla, tak bych to vyjádřila.
Chci jen říct, že Béatrice jen září.
Už dám pokoj.
Dojdu si pro klobásku.
Dám si klobásku.
Jak to funguje?
Smím se na něco zeptat?
Ano.
Jste na starší muže?
Florianův otec byl o dvacet let starší než já.
-Jen jeden? -Cože?
Jen jeden muž?
Jdu si lehnout.
Tak...
Dobrou noc.
Jo. Dobrou noc. Ahoj zítra.
Nemůžu spát, Mochtáre.
Nepůjdeme tam všichni. Počkejte tady, jo?
Tak jo.
Ahoj.
Vy teprve snídáte?
Omlouvám se, jsem tu moc brzo. Nejste ranní ptáčata!
-Tak jak? -Fajn.
Co je? Něco ti vadí?
Přišla jsem si pro věci.
Jo, počkej tady. Hned to bude. Floriane?
Co je?
Udělalas ze mě blbce!
Ráda pomůžu, ale nejsem pitomá.
Floriane, dones ty tašky. Osmane, pomoz mu.
Nechápu. Co proti mně máš?
Co ten kluk v tvojí posteli?
Tohle tě žere? Tak to jo. To jo.
Takže... ty se mě odvažuješ soudit...
Poskytla jsi mi na jednu noc přístřeší.
-Na jednu? -Dobře, na pár nocí.
Osobuješ si právo mi kázat?
Ne, kázat ti nemůžu.
Zato ti můžu říct, že už tě nechci vidět a že ti nevěřím.
Není to jenom moje mínění.
To se mi asi zdá!
-Ahoj, Floriane. -Ahoj.
Díky.
Počkej, vezmi i tohle.
Osmane? Dej si na ni majzla, není to ženská pro tebe.
To neříkej, prosím. Nic nevíš.
Šílíš, Béatrice?
Je plnoletej.
-Ahoj. -Na shledanou.
Myslela jsem, že mi to hodíš na hlavu.
Tak šťastnou cestu.
Dáme si před spaním bylinkový čaj?
Nevím.
Všichni spí.
Změnila jste názor?
Na co?
Na mladší muže?
Nikdy neměním názory.
Můžu tě o něco poprosit?
Ano.
Zavři oči.
Prosím.
Ještě?
Šlo by to?
Jdu si lehnout.
-To je všechno? -Jo.
Tak jo. Dobře.
Bude to lepší.
Takže...
Dobrou noc.
Jo.
Mochtáre?
Já... Dolů?
Počkej, až Dara usne.
A ty?
Kdy ses naposledy milovala?
Před dvěma roky.
A ty? Kdy?
Před pár měsíci. S jednou holkou v Džungli.
S migrantkou?
S lékařkou z Anglie.
Jo? To se děje?
Jistě. Byla krásná, elegantní a bohatá.
-To se ti líbilo? Peníze? -Jo, asi. Trochu.
To říkáš jen tak? To říkáš jen tak?
Je to pravda. Nemohl bych jít s migrantkou, ze které čpí bída.
Víš, co jsi napsal?
Mám se chovat jako pokrytec? Pravda je krásnější.
Bojíte se?
Ne, teď už ne. Už je to pryč.
-Nevrátila se vám chuť k jídlu? -Ne.
Ne.
Ani radost z jídla nemáte?
Tady je to ještě fajn.
-Nemáme se špatně? -Ne.
-Nemáme. -Některá sestra je přísná, ne?
-Rozkazuje. -Nos nahoru.
Říkali jsme to vedení, ale co s tím?
To víte, blbci jsou všude.
Obávám se.
Prohlédli jsme si město, bavilo nás to.
Teda!
Ne! I zpětný zrcátko!
A tohle...
Nedostanu se ani do auta.
Všude ten hnus!
Víš co? Jedeme!
Svině!
Mizíme!
Ne, ne, ne!
Krucinál.
Zapomněla jsi něco?
Miluju tvoje oči.
Jsou krásný.
Nejen krásný, ale i hodný, čtu to v nich.
Víš, existuje jedno přísloví.
Oko, do duše okno.
Oči zrcadlí duši?
-Tak to není. -Co?
Jestli jsou oči zrcadlo, pak nevidíš mou duši.
V zrcadle vidíš svůj odraz.
V mých očích vidíš sebe.
Takže hodná jsi ty.
Ne. Nejsem hodná.
Není zač...
Dobrý den.
Horký...
-Isso? Tak jak? -Dobrý.
-Tady to máš. -Moc děkuju.
Ahoj. To je málo.
Zdravím.
Nejsem muslim. Konvertoval jsem ke katolické církvi.
Rozumím. Ale Dara ne.
Beru to jinak, je to jeho volba.
To patří k dějinám Íránu. Stát nutí lidi,
aby vyznávali islám.
Je to i jeden z hlavních důvodů, proč jsem odešel.
Co říká? Všemu nerozumím.
Říká, že musel praktikovat islám.
A že je to jeden z důvodů, proč odešel.
Ano, to vím.
Ahoj.
-Ruším? -Ne, ani trochu.
Grilujeme.
-Nedáš si taky? -Ne, díky.
Víš, na komisařství volal anonym.
Mluvil o tobě.
Normálně tomu nevěnujeme pozornost.
Ale tobě to radši povím. Prý ubytováváš běžence.
Ne.
Doufám, že nelžeš. Víš, co za to hrozí?
Hrozí pokuta až třicet tisíc eur a pět let natvrdo.
-Jo? -Jo.
Je to risk pro tebe i Floriana.
Co by s ním bylo?
Lidi si řeknou, koledovala si o to.
A budou mít pravdu.
-Kolujou různý řeči. -To já vím.
Opravdu si nic nedáš?
Ne, nemám hlad.
Navíc jdu k zubaři.
Díky za varování.
Dvakrát si rozmyslím, než ubytuju utečence.
Ahoj.
-Kdo si dá klobásku? -Já si dám.
Díky.
-Kdo to byl? -Jeden kamarád.
Proč jsi ho nepozvala dál?
Pozvala, jenže spěchal.
-Co jsi mu řekla? -Co jako?
O čem jste mluvili? Na co si hraješ? S kým jsi?
Co blázníš?
Co je? Co mě vyslýcháš?
-Víme o tvým manželovi. -Jo?
-A co? -Ten chlap...
-Je nácek ze Zachraňme Calais. -Co?
Na co narážíš? Řekni na rovinu, co ti šrotuje v hlavě.
Jo, pán je nácek ze Zachraňme Calais.
Manželův přítel. Kamarádili se roky. A co?
-S kým jsi... já jsem... -Proces je u konce?
Něco ti povím. Ty kecy se mi nelíbí.
Jsi u mě doma.
Jíš moje jídlo, trůníš v mým křesle!
Klidně jdi, jestli ti to nevoní! To platí pro všechny!
Vadí vám, jaká jsem?
Nemusíte u mě jíst a sedět na mých židlích!
Vrátka jsou tam! Říkám to jasně?
Výhružky a narážky si nechej! Drž zobák!
-Co ti je? -Nic.
Podepíšeš mi to, prosím tě?
Je pozdě, cože nespíš?
-Dodělávám úkoly. -Dobře. Dobrou noc.
-Příště zaklepej. -Dobrou noc.
Ahoj.
Krucinál!
No?
Floriane...
Musím ti něco říct, ale nevím, jak začít.
Prostě...
Mochtár a já...
Co Mochtár a ty?
Mochtár a já...
Děláš si srandu? Děláš si prdel?
Ne. Já jsem...
-Buď zticha! Vypadni! -Jsem tvá máma, jak to mluvíš?
Říkám vypadni. Běž!
-Neptám se na tvoje mínění. -Vypadni z mýho pokoje!
-Informuju tě. -Děláš si prdel!
Chováš se jako tamta kráva!
To jako vážně?
Přestaň všem říkat, co mají dělat.
Myslíš, že se z těch uprchlíků posereme?
Do prdele!
Sereš nás, drželi jsme huby, odkejvali jsme ti to.
Jen aby sis mohla zapíchat, ty trapnej diblíku!
Je mi tě líto! Jsi k smíchu!
Jsi směšná! Chováš se jako puberťačka.
Vypadni! Dělej!
Přestaň!
-Co se děje? -Nic.
Pohádali jsme se. Máme se s Mochtárem rádi.
Ahoj zítra.
Ano?
Tak jo. Dobře.
-Kdy? -Za dva dny.
Dva dny.
Zpomal trochu.
Je to vlevo. Tam. Hele. Brány si nevšímej.
Projedeme. Je to terno.
Taková místa už nejsou. Nikde ani noha.
-Nejsou tu kamery? -Ne.
Kamery bývají na očích, ale tady nejsou.
Vidíš?
Chci ti říct, že všechno, co jsi mi od první chvíle
dávala, je pro mě vzácnost...
Ty jsi vzácná, Béo. Jsi krásná. Jsi a budeš má nejmilovanější.
Co je ti?
To bylo... jako kdyby ses loučil.
Jako bysme se už neměli vidět.
Jako bys mě opouštěl.
Chci ti jen udělat radost.
Nemůžu. Promiň.
Nemůžeš?
Mochtáre? Možná je to naposledy.
Odjedeš, budeš žít v Anglii. Nejspíš zapomeneš.
Možná je to naposledy. Musíš!
-Přestaň! -Ne, nepřestanu.
Odcházíš, a já nevím, proč to tak je?
Musím do Anglie. Tam je můj život.
To je má cesta.
Je to můj plán. Plánuju to dlouho.
Ale to, že jedu do Anglie, s námi nesouvisí.
Nechápu, proč odjíždíš? Miluješ mě, a přitom odjíždíš?
Jestli mě miluješ, jak se můžeš takhle ptát?
Nejsem lhář. Můžu využívat vás, vy zase mě.
Chcete jistotu, že láska je čistá? Já to nevím.
Ale jiskří to mezi námi, protože jsme odlišní.
Protiklady se přitahují, ne?
Jestli o mně pochybujete, nehneme se z místa.
Nestalo by se mi to poprvé. Dokonce se mě pokusili zabít.
I ve vlasti jsem vadil tím, že se liším.
Co to vykládáš?
Co vykládáš?
Nechápu to.
-Rozumíš mi? -Ano.
Béatrice...
Miluju tě.
-Vyslovil jsi celé jméno. -Jo.
Protože tě miluju celou.
Proč se nevezmeme?
Tak proč?
Nechci si tě vzít kvůli papírům...
Jestli se jednou vezmeme, tak až jako svobodní.
Tak co?
-Joe? Co to znamená? -Co ti je?
Můžeme jít. Pojďte.
-Neodcházejí společně? -To jsou Súdánci...
To je fuk, o to nejde.
-Jde jim o krk. -Poučil jsem je.
Jde se! Mustafa. Mohamed. Mochtár. Dara.
Béatrice.
Bezva! Do toho! Vezměte si věci.
Hodně štěstí. Nashle!
-Hodně štěstí. -Děkuju.
Děkuju.
Jak se vede, pane Bouviere? Vyspinkaný?
-Oka jsem nezamhouřil. -Nespal jste?
Já nevím, nepamatuju si to.
Mám výpadky paměti.
-Ano? -Proto jsem tady.
No jo, já vím.
Mně se zdá, že bude sněžit.
-Sněžit? -Bude sněžit.
-Ještě může sněžit. -Sníh by roztál.
Teda...
Opláchneme, a hotovo!
Radiátory nehřejou.
Zavřeli nás.
Davide?
-Domyješ pana Bouviera? -Jo.
Díky.
Hergot!
Vydrž, pustí vás. Je to běžná procedura.
Neboj.
Já jsem Mochtár Madháví!
Jsem uprchlík!
-Pšt... -Chci azyl, prosím!
-Mochtáre... -Azyl. ..
Narodil jsem se v Teheránu.
-Narodil jsem se v Teheránu! -Já vím.
-Béo, jsem Mochtár Madháví. -Já vím.
Jsem uprchlík. Narodil jsem se v Teheránu.
Já vím. To bude dobrý.
-Jsem Mochtár Madháví! -Nekřič!
Jsem uprchlík! Jsem Mochtár Madháví.
-Tiše! -Jsem Mochtár Madháví...
Promiň, Floriane.
Chci azyl! Prosím!
Narodil jsem se v Teheránu!
Jsem Mochtár.
Myslím, že existuje řešení.
Jo? Sem s ním.
Loď.
Najde se klidný kout.
-Cesta lodí. -Ano.
Ano, ale... Já jsem proti.
Proč?
Projet v náklaďáku je risk.
Ale plout na skořápce je daleko nebezpečnější.
Nemusí to přežít!
S náklaďáky je konec. Loď je jediná možnost.
Poslední.
Jo, možná, jenže...
Já to beru. Nemám co ztratit.
Život je takový, se smrtí musíš počítat.
-Co říká? -Asi tolik, že nemá co ztratit.
To je bezvadný.
Počkej.
Miluju tě.
Miluju tě se vším všudy...
Ale přilnula jsem k tobě, a myšlenka, že...
... že tě ztratím, mě zabíjí.
Chci, abys byl svobodnej.
Nic mi nedlužíš.
Běž! Běž už!
Nelíbí se mi, nevěřím mu.
Jen klid, to dopadne. Neměj strach.
Jen musí opustit co nejdřív francouzské výsostné vody.
Zadrží je až na britském území.
Otisky jim sejmou tam.
Ano? Upozorníme je na to.
Zkusíme sehnat loď.
Kolik odhadem stojí?
Už jsem se díval, kolem dvou tisíc eur.
-Ty je máš? -Ne. A ty?
Ne.
Něco od tebe potřebuju.
Říkal jsi, že...
Říkal jsi, že kdybych potřebovala...
Máme se na tebe s Florianem obrátit.
Takže...
Teď bych potřebovala peníze. Ale velkou částku.
-Ano? -Dva tisíce eur.
Na co?
Na střechu, spadla na ni větev.
Nezaplatí ti to pojišťovna?
-To je složité. -"Složité"?
Jestli nemůžeš nebo nechceš, v pohodě.
To neříkám! Jen mě to překvapilo.
Jsi v průšvihu? Já nevím.
Mně to můžeš říct. Máš starosti?
Jsem policajt, ale i přítel. Zadlužila ses?
Ne.
Byla to pitomost, chtít ty peníze po tobě.
Béatrice! Schází ti přítel.
Někdo, kdo tě ohlídá.
Hlavně se to...
Seběhlo se to strašně rychle.
Jsou to překotný změny, víš?
Nezvládám to.
Všechno mě rozhodí.
Ale...
Teď potřebuju dva tisíce eur.
Nechci ti vykládat, na co to je. Chápeš?
Neměla jsem za tebou chodit. Zapomeň!
Bližší košile než kabát, ne?
Možná bys měla trávit míň času s uprchlíky.
Co vykládáš?
Nevím.
Béatrice!
Díky.
Nejdřív ze všeho omotáš řetěz kolem koule.
A připevníš k auťáku, jo?
Vidíš? Secvakne to samo. Tak!
Drží to, neztratíš ji cestou.
Pro přepravu slouží to kolečko, ať to netáhneš po zemi.
Jasně.
-Jasný. -Výborně.
-Na shledanou. Díky. -Díky.
-Nashle. -Na shledanou!
Díky.
Fajn.
Ukaž?
Jak to vypadá?
Už to bude.
Zaberte!
Počkej, počkej!
Bacha na skály, to si vezměte.
To si vezměte pak. Až budete u skal.
Běž! Co stojíš?
Rychle, běž, běž!
Béatrice, klaplo to. Odpluli.
Ale mizíme, je to nebezpečný.
Jsi tady?
-Vyšlo to? -Jo.
Jo, jo.
Nebrejli do toho počítače!
Na zprávy je ještě brzo.
-Připravím ti... -Nech mě! Nech mě.
Nemám hlad.
Hladovka nic nevyřeší. Přece nechceš umřít?
To není normální.
-Pořád nic? -Ne.
Běž si na chvíli lehnout.
Takhle to dál nejde.
Mám pocit, že když usnu, umře.
Musím mít otevřený oči.
Záchrana íránských migrantů v Lamanšském průlivu
Mami!
Floriane!
Jsou naživu!
-Cože? -Jsou naživu.
"Člun se začal potápět. Volali o pomoc.
Trvalo, než je našli.
Řekli, že jim pomohli převaděči."
Buď klidná. Ozve se.
Zlatíčko. Nejsem klidná, ale to je normální.
Soud rozhodl, že Béatrice H. je vinna tím,
že napomáhala k nepovolenému vstupu, přechodu
a pohybu migrantů ve Francii.
Trestní senát v Boulogne-sur-Mer rozsudek zrušil a osvobodil ji.
Béa jezdí za Mochtárem do Anglie.
Ten usiluje o to, aby se realizoval jejich sen.
A oni mohli žít svobodně svou lásku.
České titulky Irena Novotná Iyuno-SDI Group 2022