Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Poskusi dvigniti to stran.
Dajmo. -Vzemi vrv.
Sranje.
Spustite to stran. -Obrnite jo.
Še enkrat jo dvignite.
Previdno.
Spustite jo postrani.
Kaj se dogaja? -Težavo imamo. Krsta je prevelika za grob.
Dvigniti jo moramo in razširiti grob,
da bo šla noter.
No, če bo to pomagalo...
Benoit, prijatelj...
Velik si bil, ne samo telesno.
In bil si močan, ne samo telesno.
Veliko si nam pomenil. Bil si nam več kot le sodelavec in prijatelj.
Bil si... Izrekel bom, bil si velikan.
In zelo pogosto vodnik pri delu in izven dela.
Pogrešali te bomo.
Svečano obljubljam, da se lahko tvoja žena in sin naslonita na nas.
Tvoja družina je tudi naša družina.
Franck, ne bi tega končal doma?
KLJUB VSEMU
Pomagaj nama.
Florian!
Kaj je? Nehaj.
Naprej. -Dober večer, Gisele. -Dober večer.
Kar navadi se.
Dajva. -Prav.
Prasica. -Dajte mi roko. -Zakaj?
Da vas umijem. -Prav. Ampak samo roke. Zadnjico si bom sama.
Ne znaš bolje?
Boš še drugo? -Končala sem.
Vsaj en mesec ne moreš delati v dnevni izmeni. -Zakaj ne?
Počakati moramo, da Sylvie odide.
Chantal, klicali so z urgence. Poslati nam hočejo tri bolnike.
Od kod so? -Iz Sudana. -Ne.
Rekla sem, da imamo prostor. -Nočemo jih.
To je geriatrični oddelek. Ne razumejo?
Prestrašil si me.
Kaj?
Ne, domov grem.
Jebenti!
Si v redu?
Previdnejši moraš biti. Pogledala sem.
Paziti moraš, to je nevarno.
Pridi.
Hladno je. Pridi.
Dajmo!
Sranje. Upam, da se nisva izgubila.
Poznaš to?
Kaj je z njimi?
V Anglijo gredo.
Prestrašili so me.
Tukaj.
Hvala.
Ni za kaj.
O, hudiča.
Hej!
Ustavi se! Daj mi to!
Daj mi to!
Kaj ti pa je? Se mi tako zahvališ?
Zakaj si to storil?
Baraba.
Kaj počneš?
Bi lahko to počela pozneje?
Lahko noč.
Dober dan. Rada bi pustila oblačila.
Pojdite tja.
Dober dan.
Dober dan, gospa. Kako ste?
Potrebujete pomoč? -To so oblačila mojega moža.
Zymako. -Beatrice. -Ste iz dobrodelne organizacije? -Ne.
Dober dan. V avtu imam še nekaj vreč.
Lahko najdeš tisto vedro za perilo? -Je vaš avto tam? -Ja.
Zakaj nam ne bi pomagali? -Ne, rada bi se samo znebila stvari.
Delam s starci. Črnci, Arabci, ne, hvala.
Ste medicinska sestra?
Ne, negovalka na geriatričnem oddelku sem. -Sijajno.
Hvala. -Znašli se bomo.
Midva lahko to odneseva. -Kje je vaš mož? -Umrl je.
Hvala. -Nasvidenje.
Si slišal, kaj je rekla? Kakšna rasistka. -Res?
Angleško? Govorite angleško? -Ne.
Zdravo. -Dolgo se nisi oglasila.
V postaji je fotografija. -Res? Katera? -Dobra je. V uniformi.
Ja, niso hoteli dati tiste iz bolnišnice, na kateri umira za cirozo.
Si v redu? -Ja. -Kako živiš? -Dobro.
Veliko dela je. Vsak dan jih je več.
Tepejo se med sabo.
Eden se je zadnjič izgubil pri bolnišnici. Prosil je za prevoz. -Ja?
Privolila sem.
Zakaj? -Ne vem.
Kaj ti je bilo?
Si to res naredila?
Zelo neodgovorno. Lahko bi te napadel. -Fant je bil.
Vseeno. Nimajo česa izgubiti. Lahko so nevarni.
Odložila sem ga tam. Zahvalil se mi je.
To je vse.
Ves čas dobivamo prijave kraj in posilstev.
Tisto se ne imenuje džungla brez razloga.
Hujši so od naših Arabcev. Pravi divjaki.
Beatrice, bodi previdna. Nočem, da se ti kaj zgodi.
Največ 30 minut. Dobro.
Dober dan. -Oprosti. Adijo.
Prinesla sem oblačila. Se spomnite? -Začuda ja. -Zakaj začuda?
Oprostite, odpeljati moram neprodano blago.
Vam podarijo neprodano blago? -Vas preseneča pomoč črncem in Arabcem?
Briga me. -Oprostite, z mano so.
Gremo, fantje.
Kam? -V brezplačno kantino.
Francoise... -Tole sem prinesla. -Hvala.
Antoine, to moramo urediti. -Zdravo. -Ukvarja se z neumnostmi.
Dober dan. -Ingrid. -Beatrice. -Ste novi tukaj?
Prvič sem tukaj. -Dobro. -Naredi že ta seznam.
Nimam časa. -Kaj je bilo? -Zdravo, Monique.
Nisem Monique, Beatrice sem. -Sranje, ja.
Monique mi je poslala sporočilo, da ne more priti.
Kako to misliš? -Ne more priti. Saj veš, kako je. -Ne pridem pogosto.
Čez eno uro prispe velika dostava. Kaj naj storim?
Glej, pozabila sem. -Ne... -Ne pretiravaj. -Ne, poslušaj me.
Samo povedati mi je treba. -Vem. -To je vse. -Kaj naj zdaj?
Jaz vam bom pomagala. Ne bo dolgo trajalo. -Bo.
Jaz vam lahko pomagam. -Res? -Ja, seveda.
To delam le zato, ker imam veliko srce. Jaz fotografiram. -Ne prosim te za to.
To nikogar nič ne briga.
Danes popoldne lahko pomagam. -In jutri? -Ne, delam. Jutri ne.
Delam v nočni izmeni. -Si tukaj samo danes?
Porušili so južni del. Sem je prišlo 4000 ljudi.
Tukaj so vsi skupaj, a se ne razumejo. Prostovoljci jih mirimo.
Kako ste?
Rada sem prostovoljka, spoznavam ljudi, ki tukaj delajo,
in pridobivam njihovo zaupanje.
Živjo. -Dober dan.
Dober dan, gospod.
Nočemo, da ta tabor obstaja, a obstaja zaradi politikov.
Nočemo, da ljudje tako živijo. -Beatrice.
Zakrivajo si obraze, da zaščitijo svoje družine, če jih kdo od tam prepozna.
Oprostite.
Slišali smo avto. In nenadoma se je zaslišal pok.
Se smeješ? Ni smešno.
Videti je bilo kot odvrženo truplo. Avto je odpeljal.
Rekla sem mu, naj gre preverit. To je njegovo delo.
Prestrašil se je. Lahko verjamete? Tresel se je kot šiba na vodi.
Zato si postal policist.
Pogumen si s kolegi in v uniformi. In s pištolo.
Daj no. -Tiho!
Boš polizala? Stavim, da bi rada.
Kako lepo. -V tem primeru je to od mene.
Nisem mu pomagala izbrati. -Res ne?
Hvala. -Ona je izbrala, jaz pa plačal. -Razvajate me.
Konec koncev je to praznovanje.
Krasno, kako lepo. Hvala, čudovit je.
Vse najboljše. -Hvala.
Tvoj rojstni dan je. -Konec je, stara sem. -Ne, to je nova faza življenja.
Ne morem nositi tega puloverja. -Zakaj ne? -Grd je.
In premajhen. -Res je.
Podari ga nekomu. -Ne morem. To bi razburilo Dominique. Ni lepo.
To je darilo. -Jaz mu lahko najdem nov dom.
Podarila sem Benoiteva oblačila. -Komu?
Beguncem. -Čakaj, Benoiteva oblačila si podarila imigrantom?
Migrantom v džungli.
Ne Francozom? -Dala sem jih ljudem, ki jih potrebujejo.
Kaj se greš? -Nič. -Resno? -Ja.
Se hočeš osramotiti? -Osramotiti? -Ja.
Benoit se gotovo obrača v grobu. -Misliš? -On tega že ne bi hotel.
Moje mnenje. -No, ja, Benoit je mrtev.
Lahko se obrača, kolikor se hoče. -Veš, kaj ti ljudje počnejo?
Ja, imigranti so. -Ja.
Ne, ampak... -Dala ga bom čistilki.
Svetila se bo v temi.
Vse tiste zvezde... -Ne tako glasno.
Nihče ga ne more nositi. -Sij, zvezda! -Tiho.
Pristajal bi ji.
Tista pevka, ki ima takšne lase. -Že vem!
Ogromne joške ima. -Moja žena!
Njeno ime se rima na "amour." -Lova Moor!
Oseba, ki predstavlja katoliško cerkev. -Papež!
Tisto, kar jedo opice. -Banane!
Foucault! -Smo ga že imeli. -Pa kaj?
Žuželka, ki ne živi dolgo. -Enodnevnica! -Metulj!
Dobro. -Tako kmalu greš? -Grem. -Daj no.
Hvala. -Adijo.
Kaj te je popadlo? -Kaj? -Zakaj jih provociraš?
Spremenila si se. Vsi to pravijo.
Vem, da je bilo z Benoitem težko. -Težko?
Imeli smo ga radi, ampak... -Misliš to, da me je tepel?
Izvoli. Ukradla sem ti pulover. Adijo. -Počakaj, pogovoriva se.
Oprostite.
Dober dan.
Kaj to pomeni? -Rekel je, da noče piti vode.
Nikoli. -Ničesar, kar gre skozi usta.
Nobene pijače noče. -To je nevarno.
Morda. Ja.
Naj vsaj pije. -Noče.
Poglejte. Tule je nekaj naredil.
Nekaj sem naredil, zame je konec.
Kam lahko grem? Nikamor ne morem.
Mahajo s palicami, trgajo in rušijo šotore, jemljejo stvari, odeje...
Nimajo šotorov, nimajo odej... Mi ostajamo in pomagamo.
Kdo jo hoče?
Mama, nimamo slamic? -Kaj iščeš? -Slamice.
Izvoli. -Hvala. Kje so bile? -V dnevni sobi.
Greš z mano?
Zdravo.
Živjo. Francoise te išče.
Poznaš novinarko Ingrid? -Ja.
Išče prostor, kjer bi končala video.
Jo lahko sprejmeš k sebi?
Zakaj pa ne? Mama opravlja vsa gospodinjska dela, vprašati jo moram.
Ampak... -Lahko bo delala podnevi. To je vse. -Ja, ampak...
Tukaj ne more delati. Samo za nekaj dni. -Prav.
Vprašala bom mamo. -Hvala. -Se vidiva.
Dober dan. -Zdravo.
Dober dan.
Živjo. -Zdravo.
Kje so? -Odšli so. -Kam? -Ne vem.
Kdaj so odšli?
Lahko to pustim tukaj? -Seveda.
Kaj je to? -To je za Irance.
Ingrid!
Kje so Iranci? -Odšli so.
Pojavila se je zahteva za izročitev. Počakaj.
Kdaj so odšli?
Počakaj, počakaj! -Oprosti. -Je že v redu.
So šli v Anglijo?
Ne, pravzaprav so...
Morda bodo šli, a ne takoj.
Kaj to pomeni? -Da so odšli.
Si vedela? -Ja. No, odšli so.
Bali so se podvajanja. -Kaj je to?
Če ti vzamejo prstne odtise v eni državi, ne moreš dobiti azila v drugi.
Če se to naredi v Franciji, ostaneš tu. -So to torej dobre novice?
Ja. -Dobro.
Pravzaprav, imeli so priložnost... In odločili smo se...
No, manj ko veš, bolje je.
Si v stiku z njimi?
Francoise je rekla, da potrebuješ prostor za delo. -Ja.
Prej moram vprašati mamo. -Hvala. Živiš z mamo?
To je lepo. Ne norčujem se, super je.
Živim z njo in vprašala jo bom. -To je kot na Japonskem.
Ne posmehujem se ti.
Dober dan. -Jaz sem Joe, pomagal sem Ingrid.
Sva se že srečala? -Znani ste mi. Stvari sva odložila tja.
Odpeljala te bom nazaj. -Prav.
Se vidiva jutri.
Pravzaprav, prespala bi tukaj, če ti je prav.
Dovolj mi je noči v džungli. Kot ženski mi je tam težko.
Ženske smo tam v manjšini. Ne vem več, kaj bom. -Ja, seveda.
Sama bi ti morala to ponuditi. -Najlepša hvala.
Samo po svoje stvari grem. -Niso tukaj? -Ne, to so stvari za delo.
Stvari ne smeš puščati brez nadzora. Puščam jih v avtu.
Mama, spala bo tukaj.
Lahko si v moji sobi. Jaz bom spala v kleti.
Da se boš dobro naspala. -Lepo od tebe. Ne morem pomagati zaradi hrbta.
Veš, kaj? Nekaj stvari bom odnesla gor.
Lahko noč. -Mislila sem, da ne boš... -Kaj? -Rekla lahko noč.
Pazi, da ju ne prebudiš. -Prav, šefinja. Lahko noč. -Lahko noč.
Živjo. -Živjo.
Moraš videti, v kakšnem stanju je tvoja soba. -Zakaj?
Vrata so bila napol odprta.
In to ni vse.
Zdravo. -Osman. -Jaz sem Beatrice, njegova mama.
Si v redu?
Oprosti, morala bi ti povedati. Samo oprhat se je prišel.
Vsa njegova družina je mrtva. Mislila sem, da mu bo dobro delo,
če gleda televizijo s Florianom.
Všeč mu je bilo.
Dobro. -Hvala. -V sobo grem po nekaj stvari.
Florian, pripravi mizo.
Osman? -Ne, hvala. Ne pijem.
Ingrid? -Ne, hvala.
Ne pred njim.
Imate nož za ribo?
Nimate? -Ne.
Nič hudega, hotela sem samo pokazati Osmanu.
V Franciji imamo nože za ribo.
Z njim ločiš meso od kosti.
Rada bi videla, kako poskušaš z njim.
Navajen je jesti s prsti. Res bi te rada videla jesti z nožem za ribo.
Ja, prav. -Tudi jaz ga ne uporabljam. -Ampak ti ne znaš jesti s prsti.
Vsi se lahko učimo od drugih kultur.
Zahvaljujoč džungli znam vse.
Zelo skromno. -Kar se tiče jedi. Drugo pa...
Kdaj si prišel, Osman? -V Francijo? -Ja. -Davno. Pred tremi leti.
Si prišel naravnost sem? -Iz Sudana sem šel v Libijo. Z ladjo.
Iz Libije v Italijo.
Štirje dnevi poti. -Si šel sam? -Ne. S 150 ljudmi.
Ne. Si zapustil družino? -Ja, oni so ostali v Sudanu.
Povej, kaj se je zgodilo na železniški postaji. -Prišel sem na postajo.
Ampak nisem šel ven, ker sem bil pod zemljo.
Povej, kot je treba, tako kot si meni.
Takrat sem prvič videl vlake pod zemljo.
Ni vedel, kje je.
Veš... -Ja, lahko prespi tukaj. Lahko spiš tukaj, Osman.
V Florianovi sobi je vzmetnica, ki jo lahko uporabi.
Sem je prišla delat, ne pa živet kot v hotelu.
Prinesla je svoje umazano perilo in ga pustila v kuhinji.
Še Florian ne počne tega.
Izkoriščajo te.
Dobro jutro, sin. Vstani.
Kurba! Kakšna prekleta kurba!
Kurba je! -Kaj je bilo?
Poriva z njim. Gnusi se mi!
Prekleta prasica!
Prekleto naivna sem. Kakšna kurba!
Nocoj leti ven!
Odšla je. -Za vedno?
Nisem razumela. -Kam? -Ne vem.
In ta nered? Sranje, hotela sem vpiti nanjo.
Živjo. -Živjo. Kaj pa ti tukaj?
Dobro izgledaš. -Ja. Kaj se dogaja?
Nek migrant je padel s tovornjaka. Ostal je brez glave.
Ja, grozno je. Težko nam je.
Vam je težko? Resno?
Nič. Nočem razpravljati o tem.
Kaj? -Nič. Zveniš, kot da govoriš o psu.
Kaj pa naj rečem? Resnica je.
Pomiri se. Nisem ga jaz ubil.
Lahko grem? -Ja. -Adijo.
Hej, Joe!
Si v redu? To je grozno.
So ti povedali? -Ja. Si ga poznal?
Ne smemo ga videti. -Beatrice, pojdi. Gospod, umaknite se.
Dober dan. Beatrice sem. -Sonia. -Prišla sem obiskat Joeja.
Ne, tega ne maram. Ne, nehaj. To mi ni všeč.
Ne škropi. Daj mi to. -Smešno je, a me živcira.
Ni smešno.
Jo lahko vzameš? -Prav. -Hvala.
Kaj se dogaja? -Se spomniš tistega z zašitimi ustnicami? -Ja.
Težavo imamo. Skušali smo pomagati Mokhtarju in Dari.
Oropali so ju. -Kako? -Imeli smo načrt.
Ingrid je imela načrt. Odšla sta v Bilbao. -Zakaj?
Zaradi tihotapljenja ljudi. Ingrid ju je povezala, a so ju oropali.
Kaj je? -Oprosti.
No, ja... Ne moremo kriviti nje.
Lahko jo. -Trudi se, a je nekoristna.
Našel sem ju na parkirišču, bila sta zaklenjena. -Resno?
Obljubil sem, da jima bom pomagal.
Kako? -Zdaj ali nikoli. Prestaviti je treba v višjo prestavo.
Kaj to pomeni? -Rad bi jima pomagal priti v Anglijo.
Dobra zamisel. Ampak kako?
V tovornjaku. Lepo je biti z njima,
ampak z otrokom, ki je na poti, Sonio, mojim delom... -Sta tukaj?
Ti nisem povedal? -Ne, nisem razumela. -Tukaj sta. Poklical ju bom.
Mokhtar, Dara, pridita. Predstavil vama bom Beatrice.
Dara, Mokhtar. -Zdravo. -To je Beatrice.
Spoznala sta se že. -Ja. -Spoznala sva se. -Ja.
Dara, usedi se. Kaj bi pili?
Karkoli. Mleko. -In ti? -Pivo.
Na zdravje.
Ju lahko sprejmeš za nekaj dni?
Da bom imel čas najti tovornjak. Če ne moreš, kar povej.
K sebi? -Ja.
Ja. -Kaj je? Ne moreš? -Ja, lahko. -Dobro, a vprašaj mamo.
Ne, v redu je. Jutri te pokličem, da se dogovorimo za uro, prav? -Prav. -Adijo.
In? -Rekla sem ne. -Naj ti pojasnim. -Ni potrebe. Rekla sem ne.
Tukaj postaja nemogoče. Velikodušnost ima svoje meje.
Ne vodi domov teh beguncev. -To ni kot z Ingrid. -Rekla sem ne.
V začetku je bilo smešno, zdaj pa je tega dovolj. -Smešno?
Iranca bosta tukaj, v mojem domu. Jutri prideta. Jaz odločam o tem.
Seveda, ampak jaz lahko odidem. Kaj boš pa potem?
Niti en teden ne bi zdržala brez mene.
Ti ne bi zdržala, mama. Jaz dajem stanovanje tebi.
Tukaj sem samo zaradi Floriana. -Ja, vem.
"Povej jima, da sta dobrodošla."
Daj, pomagaj jim.
Tako, to je moja soba. Vidva bosta spala tukaj.
In kje boš spala ti, če je to tvoja soba?
Sprašuje, kje boš spala ti. -Spodaj. -V kleti.
Ne boš spala v kleti. -Kaj? -V kleti.
Ne, saj ni klet. Ima okna, ki gledajo na dvorišče. V redu je.
Obdrži svojo sobo. -Ne, ne. Jaz odločam. Vidva spita tukaj.
Dobro, to je urejeno.
Izvoli. Vrt.
Kaj je to? -Vilice. -Ja, hvala. Vem, da so to vilice.
Zanimalo me je, ali so čiste. Moje so izginile. Ukradene vilice...
Tretji. -Peti. -To je noro. -Nosečniški apetit.
Imam vsaj izgovor.
Beatrice, žariš. -Hvala. -Kako ohranjaš takšno postavo?
Ne bi smel vprašati? -Česa? -Se ženske sme to vprašati...
To je kompliment. Izgledaš... -Hvala. -Zelo poželenje vzbujajoča. -Pomiri se.
54 let imaš, prijatelj. -Vedno sem bila s starejšimi moškimi.
Koliko si stara? -44 let.
Zelo vljudno, da vprašaš za leta. -Briga me. -Ni ti videti.
Lagala sem. 45 jih imam.
Nisi bila nikoli s kom svojih let? -Ne, nikoli.
Vidiš? -Je tudi 46 let nepredstavljivo?
46? Malce mlad. -Vidiš, imam možnost.
Ne, nihče nima možnosti. -Kako veš?
Nočem, da me kdo ovira, izkusila sem to.
Beatrice izgleda sijajno. Ti nisi primeren.
Po klobaso grem.
Lepa klobasa.
Kaj naj naredim?
Ja.
"Florianov oče je bil 20 let starejši od mene."
Samo eden? -Kaj?
Samo en moški?
Spat grem.
Lahko noč. -Ja, lahko noč.
Se vidiva jutri.
"Ne morem spati, Mokhbar."
Midva bova, vidva počakajta tukaj.
Še vedno zajtrkujete?
Oprostite, nisem vedela, da tako pozno vstajate.
Je vse v redu? -Ja.
Kaj je narobe? Samo po nekaj stvari sem prišla.
Ne premakni se, mi ti jih bomo prinesli. Florian!
Zakaj? -Za nos si me potegnila.
Nisem zguba.
Daj, Florian. Osman, pomagaj mu. -Ne razumem.
Kaj je narobe? -Fant v tvoji postelji... -Ah, za to gre. Razumem.
Prav. Obsojaš me, ker si me sprejela za eno noč?
Eno noč? -Dobro, nekaj noči. Me obsojaš? -Ne obsojam,
ampak ne verjamem ti. In nisem edina.
Ne morem verjeti.
Živjo, Florian. -Živjo. -Hvala.
Osman, pazi se je. Ni dobra zate.
Ne govorite tega, ne veste.
Preprosto ne morem verjeti.
On je odrasel človek.
Adijo. -Nasvidenje.
Mislila sem, da jih boš vrgla name.
Zbogom.
Hočeš zeliščni čaj, preden greš spat? -Nisem prepričana.
"Vsi spijo."
"Si se premislila?"
"Glede česa?"
"Moje starosti."
"Nikoli se ne bom premislila."
Te lahko nekaj prosim?
Ja.
Zapri oči.
Spat grem.
To je to?
Ja.
Dobro.
V redu je.
Raje bi, da je tako.
Lahko noč.
Ja.
Pozneje...
Spodaj?
Počakaj...
Da Dara zaspi.
In ti?
Kdaj si zadnjič?
Pred dvema letoma.
In ti? Kdaj?
"Pred nekaj meseci s punco v džungli."
"Z migrantko?"
"Z zdravnico iz Anglije." -Resno? Se to dogaja?
"Seveda. Bila je zelo lepa, elegantna in bogata."
Ti je bilo všeč?
Denar? -Ja, morda.
Malo.
Kar tako poveš?
"Ja, to je resnica. Ne bi mogel biti z migrantko, ki smrdi
in me ne privlači." -Razumeš, kaj govoriš?
"Hočeš, da sem hinavec? Resnica je lepša."
Vas skrbi? -Ne več.
Konec je. -Se vam ni vrnil tek? -Ne.
Hrana je vse, kar še imamo.
Tukaj ni slabo. -Ni? -Ne.
Niso nekateri ljudje strogi? Ukazujejo vam.
Zahtevni so.
Povedali smo šefu, a kaj se da narediti?
Povsod so idioti.
Bojim se.
Mi... Mi smo obiskali.
Bilo je zabavno.
Ljubi bog.
O, ne, moje ogledalo, prekleto!
Niti v avto ne morem.
Po vsem avtu je drek.
Ojej.
Dobro... Kurbini sinovi!
Prav, pojdiva.
Ne, ne!
Sranje!
Sranje. -Si kaj pozabila?
Všeč so mi tvoje oči.
Lepe so.
Ni to, da so lepe...
V njih se vidi tvoja dobrota.
Obstaja nek rek, ki pravi...
Oči so ogledalo duše. -Kaj?
Oči so ogledalo duše.
To je čudno.
Kaj? -Če so ogledalo, ne vidiš moje duše.
Vidiš svoj obraz v ogledalu.
Sebe vidiš v mojih očeh.
V resnici je to tvoja dobrota.
Ne.
Jaz nisem dobra.
Dober dan.
Vroče je.
Si v redu, Issa? -Ja. In ti?
Izvoli. -Najlepša hvala.
Živjo.
To ni dovolj.
Adijo.
Jaz nisem musliman.
Spreobrnil sem se v katoliško vero. -Dobro. -Dara se pa ni.
Zame je drugače. Pričakoval sem izbiro.
To je del zgodbe o Iranu.
Država sili ljudi, da spoštujejo islamske zakone.
To je eden od mnogih razlogov, zakaj sem odšel.
Nisem vsega razumela -Država ga je silila prakticirati islam,
zato je odšel. -To pa vem.
Živjo.
Motim? -Ne. Piknik imamo.
Bi kaj pojedel? -Ne, hvala.
Policija je dobila anonimni klic o tebi.
Temu ponavadi ne posvečamo pozornosti, ampak kako gre zate...
Vidim, da si sprejela k sebi begunce.
Ne.
Upam, da ni res.
Veš, kaj tvegaš?
Kazen 30.000 evrov in pet let zapora. -Resno?
Tvegano je zate in Floriana.
Kaj, če se kaj zgodi?
Ljudi bi rekli: "Sama je to iskala."
In prav bi imeli.
Ljudje govorijo.
O, ja, vem.
Res ne bi nič jedel?
Ne, nisem lačen.
In k zobozdravniku grem.
Hvala, da si me obvestil.
Dvakrat bom premislila, preden sprejmem begunce.
Adijo.
Kdo hoče klobaso? -Jaz bi. Hvala.
Kdo je bil to? -Prijatelj.
Zakaj ga nisi povabila noter? -Saj sem ga.
Ni mogel ostati.
Kaj si rekla? -O čem? -Kaj si rekla?
Kaj se greš? -Kaj te je prijelo?
Je to zasliševanje? -Vemo o tvojem možu. -In?
Bil je proti migrantom. -Kaj hočeš reči?
Jasno in glasno povej, kar misliš.
Ja, del protimigrantske skupine je. Bil je prijatelj mojega moža.
Star prijatelj je. Pa kaj?
Na čigavi strani si? -Si končal?
Ni mi všeč tvoj ton. V moji hiši si in ješ mojo hrano.
Če ti kaj ni všeč, lahko greš. In to velja tudi za vse vas.
Če vam nisem všeč jaz ali to, od kod sem, vas nihče ne sili, da ostanete.
Vrata so tam! Je to jasno?
Prizanesi mi z grožnjami in namigovanji.
Utihni!
Kaj je narobe? -Nič.
Tole mi moraš podpisati.
Pozno je. Zakaj nisi v postelji?
Nekaj moram končati.
Dobro. Lahko noč. In naslednjič potrkaj.
Lahko noč. -Lahko noč.
Ja?
Nekaj ti moram povedati, pa ne vem, kako.
Gre za to...
Mokhtar in jaz... -Kaj vidva?
Mokhtar in jaz...
Zafrkavaš se. -Ne.
Jaz... -Nehaj. Pojdi ven. -Ne, tvoja mama sem. -Ven.
Ne sprašujem za tvoje mnenje. -Ven iz moje sobe!
Zafrkavaš me! Taka si kot tista kurba!
Resno?
Nehaj že pridigati ljudem.
Kaj misliš, da si s svojimi begunci?
Jebenti!
Nisi normalna! Prenašamo vse tvoje sranje!
Da se lahko daješ dol kot neka trapa!
Bedna si! Kot neka smrklja!
Ven! Dovolj te imam!
Kaj se dogaja? -Nič. Skregala sva se.
Z Mokhtarjem sva skupaj. Lahko noč.
Ja?
Ja.
Dobro.
Torej?
Danes je ta dan.
Malo počasneje.
Na levi strani.
Preko tiste ograje je enostavno priti.
Sekira nam je padla v med. Nikogar ni.
Ni kamer? -Ne.
Običajno so. Tukaj pa jih ni.
Vidiš?
Rad bi ti povedal, koliko mi pomeni vse, kar mi daješ že od začetka.
Bea, ti si dragocena, čudovita si.
Ti si moj najljubši človek, za vedno.
Kaj je narobe?
Govoriš, kot da se poslavljaš in kot da se ne bova več videla.
Kot da me zapuščaš.
Rad bi te samo osrečil.
Ne morem.
Oprosti.
Ne moreš.
Ne moreš?
Mokhtar, to je morda zadnjič.
Odhajaš v Anglijo.
Morda me boš pozabil. Morda je zadnjič.
Nehaj. -Ne, ne bom nehala, ker odhajaš
in ker ne razumem, zakaj.
Moram iti v Anglijo.
To je moje življenje.
To je moja pot.
Moj projekt je.
To je moj projekt že zelo dolgo.
Ne govorim o tebi, ko pravim, da grem v Anglijo.
Ne razumem, zakaj greš.
Kako me lahko ljubiš in odideš?
Kako me lahko ljubiš in mi zastavljaš ta vprašanja?
Drug iz drugega izvlečeva najboljše in to je dobro.
Rad bi se prepričal, da je ljubezen čista, vendar ne vem, ali je.
Kemija med nama izvira iz najine različnosti.
Nasprotja se privlačijo, kajne?
Če dvomiš vame, ne moreva naprej.
Ni prvič, da nekdo dvomi vame.
V moji domovini so me skušali ubiti, ker sem drugačen.
O čem govoriš?
Ne razumem.
Nočeš me razumeti.
Ja.
Beatrice.
Ljubim te.
Izgovoril si celo moje ime. -Ja.
Ker te v celoti ljubim.
Zakaj se potem ne poročiva?
Odgovori mi.
Nočem se poročiti zaradi papirja, da bi lahko ostal.
Če se bova nekoč poročila, se bova, ker bova svobodna.
Hej, Joe. Kaj je to?
Kaj?
Pridi. -Vsi gredo? -Sudanci so.
Ampak prenevarno je. -Vse sem jim pojasnil.
Gremo. Vzemite torbe.
Srečno.
-Hvala.
Kako ste, g. Bouvier? Ste dobro spali?
Nisem spal. -Niste?
Ne vem. Ne spomnim se.
Izgubljam spomin. -Ja?
Zato sem tukaj. -Vem.
Kaže, da bo snežilo. -Snežilo? -Ja.
Morda bo sneg. -Ali pa sodra.
Samo obrisala vas bom. -Radiatorji niso zelo vroči.
"Aretirali so nas!"
David, lahko končaš tukaj? -Ja. -Hvala.
"Sranje!"
"Izpustili vas bodo. Takšen je postopek. Ne skrbi."
Rodil sem se v Teheranu. -Vem.
Ime mi je Mokhtar. -Vem.
Rodil sem se v Teheranu. -Vem.
Nehaj že.
Žal mi je, Florian.
Še ena rešitev je. -Katera?
Ladja.
Najdemo nek miren kraj.
Z ladjo, ja.
Jaz nisem za to. -Zakaj ne?
Tovornjak je nevaren, ladja pa še bolj. Lahko se umre.
Tovornjaki niso več dobri, ladja je edina rešitev.
Ja, morda, ampak...
Meni je to v redu, ničesar nimam izgubiti.
Obstaja možnost, da umreva.
Kaj je rekel? -Da nima česa izgubiti.
To je pa lepo.
Počakaj.
Ljubim te...
Celega tebe.
Ampak...
Nisem več vajena biti vezana.
Misel, da te lahko izgubim...
Boli me.
Ampak...
Želim, da si svoboden.
Ničesar mi ne dolguješ.
Pojdi.
Ta zamisel mi ni všeč. -Vse bo v redu, ne skrbi.
Samo čim hitreje morata zapustiti francoske teritorialne vode.
Če ju ustavijo, sta v Angliji. Tam jima bodo vzeli prstne odtise.
Dobro? To jima bova rekla.
Poskusila bova najti ladjo.
Koliko to stane? -Poiskal sem na internetu.
Med 1000 in 2000 evrov.
Imaš toliko? -Ne. In ti? -Ne.
Nekaj bi te prosila. Rekel si...
Da če bom kaj potrebovala, midva s Florianom, te lahko vprašam.
Gre za to...
Potrebujem denar.
Ampak potrebujem veliko vsoto. -Koliko? -2000 evrov.
Za kaj? -Za streho, veja je padla nanjo.
In zavarovanje? -Zapleteno je.
Zapleteno.
Razumem, če ne moreš ali nočeš. -Ne, samo presenečen sem.
Si ga kje polomila? Lahko mi poveš, karkoli že je.
Če si v težavah... Policist sem, ampak vseeno sem tvoj prijatelj.
Ali komu dolguješ denar? -Ne.
Neumno je, da sem prišla. Oprosti.
Beatrice, potrebuješ prijatelja. Nekoga, ki bo pazil nate.
Res je, da...
Vse se tako hitro dogaja, se spreminja...
Zelo hitro. Ne morem...
Ne zmorem vsega tega.
Ne morem ostati na ničli.
Ampak...
Potrebujem 2000 evrov za nekaj, česar ti nočem povedati.
Zato nima smisla, da sem te prišla prosit.
Pozabi.
Najprej moraš poskrbeti zase.
Drži se stran od beguncev.
O čem govoriš?
Ne vem.
Hvala.
Najprej daš verigo na kroglo. Tako da je pritrjena na avto.
Poglej, zdaj je pritrjena.
Zdaj je varno. Ko voziš, dvigneš kolo.
Super. -Nasvidenje. Hvala.
Nasvidenje, gospa.
Hvala.
Kje smo?
Sliši se, nismo daleč.
Gremo, gremo!
Dajmo!
Nesti ga moramo... -Ja.
Pazita na skale.
Dajmo, pojdita.
Pojdi.
Beatrice, greva. Odšla sta.
Nevarno je ostati tukaj.
Tukaj si.
Je šlo v redu? -Ja.
Pusti že ta računalnik.
"Rešeno 30 migrantov, od tega 11 otrok."
Normalno je, da še ni novic.
Pripravila ti bom... -Nehaj!
Nehaj! Nisem lačna.
To ne bo nič spremenilo. Ne moreš umreti od lakote.
Ni normalno.
Še vedno nič? -Ne.
Naspati se moraš. Ne moreš tako nadaljevati.
Mislim, da bo umrl, če zaspim.
Moram imeti odprte oči.
"Iranska migranta rešena pri prehodu Rokavskega preliva."
Mama!
Florian!
Živa sta! -Kaj? -Živa sta.
Čoln je potonil. Poklicala sta na pomoč.
Dolgo je trajalo, da so ju našli.
Rekla sta, da so ju pripeljali tihotapci.
Pomiri se. Poklical te bo.
Ljubica...
Ne morem se pomiriti, ampak to je normalno.
"27. junija 2017 je bila Beatrice Huret spoznana za krivo,
ker je pomagala ilegalnemu migrantu. Toda sodišče ji ni odredilo kazni."
"Zdaj redno obiskuje Mokhtarja v Angliji.
On daje vse od sebe, da bi uresničil njune sanje,
da bi lahko živela, kjer želita."
MEDIATRANSLATIONS