Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Полека.
Да се опитаме да го наклоним.
Хайде.
Давай.
По дяволите!
Внимателно!
Спусни го оттук.
Спускайте! Обърнете го целия!
Ще го извадим. - Внимавайте!
Сложете го отстрани.
Какво правите? - Ковчегът е твърде широк за изкопа.
Трябваше да го извадим.
Ще се опитаме да разширим гроба,
за да успеем да вкараме ковчега.
Добре. Щом трябва...
Беноа, приятелю,
ти се извисяваше, но не само с ръста си.
Беше силен, но не само физически.
Ти значеше много за нас. Беше повече от колега и приятел.
Нека го кажем направо - ти беше гигант.
А често и водач - както в работата, така и в общността.
Ще ни липсваш. Заявявам от името на всички,
че твоето семейство е и наше. Могат да разчитат на нас.
Франк, не може ли да довършиш у дома?
КАЛЕ, МОЯ ЛЮБОВ
Ще ни помогнеш ли?
Флориан?
Какво става? - Флориан, спри!
Флориан!
Влезте! - Добър вечер, Жизел.
Добър вечер.
Я виж ти... - Да, така е.
Готова ли сте? - Да.
Глупачка! - Ще ми дадете ли ръка?
Какво ще правите? - Ще ви измия.
Но само ръцете. Със задника ще се оправя.
Не можеш ли по-добре?
Колко още ще ме гъделичкаш? - Приключих.
Трябва да изчакаме още поне месец,
за да минеш дневна смяна. - Защо?
Докато си тръгне Силви.
Шантал? В Спешното нямат места.
Искат да ни изпратят трима пациенти. - Какви?
Суданци. - Не.
Вече им казах, че имаме легла. - Не биваше.
Какви суданци? Тук е гериатрия. Не им ли е ясно?
Изплашихте ме.
До "Джунглата", моля. - Какво?
Искам да стигна до "Джунглата".
Ще ме закарате ли? - Не.
Прибирам се вкъщи.
Мамка му!
Добре ли си?
Да. - Трябва да внимаваш! Оглеждай се!
Внимавай, опасно е.
Ела!
Студено е. Хайде.
Качвай се!
Дано не сме се изгубили.
Разпознаваш ли къде сме?
Какво им става?
Отиват в Англия.
Стреснаха ме.
Тук е.
Благодаря.
За нищо.
Да му се не види!
Хей, спри!
Върни ми чантата! Върни ми я!
Така ли ми благодариш?
Защо го направи?
Копеле!
Какво правиш?
Толкова ли е спешно?
Лека нощ!
Добър ден!
Идвам да оставя дрехи.
Трябва да отидете ей там.
Добър ден.
Добър ден, госпожо. Как сте?
Тежи ли? - Това са дрехи на съпруга ми.
Зимако. - Беатрис.
От асоциацията ли си? - Не.
Обясни на Жазон, че така не става. Да смесваш детските със...
Добър ден.
Имам още три чувала в колата.
Доминик, ще потърсиш ли онзи леген за бельото?
Там ли сте паркирали? - Да.
Можеш ли да ни помогнеш малко?
Не, просто се отървавам от дрехите.
По цяла нощ мия старци. Не мога да помагам и на араби.
Медицинска сестра ли си? - Не, санитарка съм.
В гериатрията, при старците. - Чудесно.
Благодаря. - Благодаря, ще се оправим.
Двама сме, няма проблем.
Изгонили сте мъжа си? - Не, почина.
Довиждане, благодаря. - Довиждане.
Чу ли я какво каза?
Истинска расистка. - Така ли?
Говориш ли английски?
Не.
Здравей. Как си?
Идвам да те видя. Доста време мина.
Сложиха негова снимка в участъка.
Така ли? Коя? - Хубава е.
В униформа.
Разбира се. Няма да го покажат в болницата, как умира от цироза.
Ти добре ли си? - Да.
Всичко наред ли е? - Да.
Работа не липсва.
Всеки ден пристигат нови.
Бият се даже помежду си.
Един се беше изгубил на паркинга на болницата.
Помоли ме да го закарам. - Така ли?
Съгласих се.
Защо го направи? - Не знам.
Какво ти открадна?
Наистина ли го направи?
Това е безотговорно, можеше да те нападне.
Беше дете. - Няма значение.
Нямат какво да губят. Опасни са.
Оставих го там и той ми благодари.
Всеки ден получаваме жалби за изнасилвания.
Неслучайно лагерът се казва "Джунглата".
По-лоши са от нашите араби. Същински диваци.
Беатрис, внимавай, за бога! Не искам да ти се случи нещо.
Най-много един час. - Да, идеално.
Здравейте. - Извинявай. Да?
Помните ли ме? Донесох ви дрехи онзиден.
Да не повярваш! Да, помня ви. - Какво значи това?
Какво намеквате? - Нямам време.
Събираме непродадена стока.
Дават ви стока? - Да. Сигурно си шокирана,
че помагаме на черните и на арабите?
Изобщо не ми пука. - Извинете, заедно сме.
Хайде, момчета. Да вървим.
Къде отиваме? - В безплатна кухня.
Франсоаз, ето. - Сложи ги в кухнята.
Не, Антоан, трябва да се разберем.
Добър ден. - Дават му много ненужни неща.
Антоан, за какво ни е този бидон?
Добър ден. - Добър ден. Аз съм Ингрид.
Беатрис. - Нова си тук, нали?
Идвам за първи път.
Прави ми списъци! - Нямам време.
Какво става? - Здравейте, Моник.
Не знам коя е Моник. Аз съм Беатрис.
Не те предупредих. Моник ми писа, че не може да дойде.
Как така? - Знаеш как е. Не може да дойде.
Идвам рядко, а днес чакам голяма пратка.
Знам. - Пристига след час. Какво ще правя?
Заета съм, забравих.
Няма да ми вдигаш скандал! - Не.
Просто искам да ме предупреждават.
Само това. - Да, разбира се.
Как ще се оправя с целия товар? - Ще помогна набързо.
Няма да бързаме. - Аз ще помогна.
Така ли? - Да.
Правя го от добра воля.
Не ми е работа. Дошла съм да снимам.
Не те моля. Искам само да ме информираш.
Мога да остана следобед. - А утре ще дойдеш ли?
Имам си работа. Няма да мога утре.
Работя нощем... - Дошла си само за днес?
Премахнаха южната зона и 4000 души дойдоха в северната.
Настанени са едни до други, а тези общности не се разбират.
Опитваме се да предотвратим конфликти.
Как си?
Като доброволка, не само помагам,
а успях и да установя връзка с работещите тук,
да спечеля доверието им и да ги опозная.
Здравейте. - Добър ден.
Добър ден, господа. - Добър ден.
Как си? - Иска ни се лагерът да го няма.
Но той съществува заради границата. А тя е начертана от политиците.
Беатрис?
Покриват си лицата, за да не застрашат семействата си.
За да не ги разпознаят хората там.
Стига се до насилие.
Именно това ме плаши.
Извинете.
Чухме, че идва кола. А после се чу едно "паф"... и "пуф".
Смешно ли ти е? Не е смешно.
Помислих, че са изхвърлили труп. А колата потегли.
Казах му да провери. Нали е полицай! Беше го страх.
Той е пъзльо!
Затова си влязъл в полицията.
Смел си само с колегите и в униформа.
Замълчи! Така...
Да! - Искаш ли да я оближеш?
Оближи лентичката!
Алергичен съм към ягоди.
Много е красив!
Щом е красиво, значи е от мен.
Не съм му помагала. - Наистина ли?
Благодаря. - Тя го избра, той плати.
Всички подаръци са хубави. - Страхотни са.
Жослен! - Чудесно! Прекрасен е!
Харесва ми! Благодаря!
Шоколадовият сладкиш е най-хубав. - Най-добрият.
Честит рожден ден! - Благодаря.
Сигурна съм, че спеше. - И хъркаше.
Не му личи, но всъщност Жослен е чувствителен.
Да.
Не се преструвай! Стига!
Имаш рожден ден. - Не съм на 35.
Вече съм стара. - Започваш нов живот, Маржо.
Няма да го нося. - Защо?
Отвратителен е. И ще ми е малък.
Наистина не е твоят размер.
Можеш да го дариш. - Не, Доминик ще се обиди.
Не е учтиво. Подарък е.
Може аз да го даря.
Вече дарих дрехи на Беноа. - На кого?
На бежанците. - Така ли?
Дала си дрехите на Беноа на имигранти?
Да, на мигрантите в "Джунглата".
Защо не ги даде на французи? - Дадох ги на хора в нужда.
На каква се преструваш? - Не се преструвам.
Нима? Каква ти е целта?
Да опетниш паметта му? - Моля?!
Беноа ще се обърне в гроба, ако разбере.
Това не отговаря на принципите му, не би го одобрил.
Беноа е мъртъв.
Може да се обръща в гроба колкото си иска.
Знаеш ли на кого си ги дарила?
Да, това са бежанци. - Да.
Но все пак... - Ще го дам на чистачката.
В неин стил е. - Цялата ще лъщи.
С тези блестящи звезди! - Стига, по-тихо!
Бил в неин стил! - Никой не би го носил.
Да лъщи още повече! - Млъкни.
Ще й отива.
Много бездарна певица с ей такъв бретон...
Знам, знам. Стара... - Има огромни цици.
Жена ми!
Малкото й име значи "любов". - Лова Мур!
Представлява Католическата църква. - Папата.
Маймуните ги ядат... - Банани.
Жан-Пиер Фуко! - Вече го имаше.
Насекомо с кратък живот... - Еднодневка!
Добре... - Толкова рано?
Недей така! - Благодаря.
Твое ли е това? - Чао!
Какво ти стана преди малко? - Моля?
Сякаш искаше да ги ядосаш.
Не мога да те позная, Беа.
Знам, че ти беше тежко с Беноа...
Тежко ли? - Обичахме го, но...
За побоищата ли говориш?
Вземи. Откраднах ти пуловера.
Чао. - Почакай. Ще поговорим...
Извинете.
Добър ден.
Не?
Каза, че не иска да пие вода.
Изобщо. - Нищо.
Не иска нищо през устата. - Опасно е.
Опасно ли е? - Може би.
Поне да пие. - Не иска ли?
Не иска да пие.
Направил е нещо тук.
"Направих нещо тук, за мен всичко е ясно."
Цялата част от лагера?
Разграбиха лагера, разрушиха палатките.
Къде отиват? Не могат да тръгнат оттук.
Идват без палатки и одеяла.
Опитваме се да им помогнем.
Не е зле. - Бива си я.
Кой иска?
Искаш ли? - Плодове и ядки... Спални чували,
шоколади, също така и дрехи.
Чисти дрехи, каквито ние носим,
за да се почувстват като хора.
Мамо, къде са сламките? Имахме сламки.
Какво търсиш? - Сламките.
Ето. - Благодаря. Къде бяха?
В барчето в хола.
Ще дойдеш ли с мен?
Здравейте. Как сте?
Добър ден.
Здравей. Франсоаз те търси.
Така ли?
Здравей. - Познаваш Ингрид, журналистката.
Търси място, за да завърши видеомонтажа.
Можеш ли да я настаниш у вас?
Защо не? Но майка ми домакинства вкъщи.
Трябва поне да я попитам.
Само ще работи през деня.
Да, но... - Виж, тук няма как да работи.
Ще може ли? За няколко дни? - Добре. Ще говоря с майка си.
Добре, благодаря. - До скоро!
Добър ден. - Добър ден.
Здравейте. - Здрасти.
Къде са? - Тръгнаха.
Къде? - Не знам.
Кога тръгнаха?
Може ли да го оставя тук? - Да.
Той е наблизо. - Какво е това?
За иранците.
Ингрид?
Ингрид? Къде са иранците?
Тръгнаха. Не знаеше ли? Имаше искане за екстрадиция.
Момент, извинявай. - Кога тръгнаха?
Почакай. - Извинявай.
Отишли са в Англия? - Не, всъщност...
Може би ще отидат, но не директно. - Какво означава това?
Вече не са тук.
Ти знаеше ли?
Да. Вече не са тук.
Бояха се да не ги "дъблинират".
Какво означава това? - Ако ти вземат отпечатъци тук,
не можеш да търсиш убежище в друга държава.
Значи новината е добра. - Точно така.
Добре са. - Добре.
Всъщност имат план.
Намерихме изход. Решихме да...
Но колкото по-малко знаеш, толкова по-добре.
Държиш ли връзка с тях?
Търсиш място, където да работиш?
Да. - Ще говоря с мама да дойдеш вкъщи.
Добре, благодаря. С майка си ли живееш?
Много хубаво. Не те съдя. Мисля, че е чудесно.
Да, живея с майка си. Ще я попитам.
Като в Япония.
Не се подигравам.
Добър ден. - Добър ден. Аз съм Жо.
Помагах на Ингрид.
Май сме се срещали. - Да, позната си ми.
Сложихме багажа тук засега.
Да те изпратя? - Хайде.
До утре. - До утре.
Всъщност... бих останала да спя тук, ако може.
Не издържам в "Джунглата".
Освен това съм сред малкото жени там.
Идва ми в повече. - Да, остани.
Щях да ти го предложа. - Благодаря ти много!
Отивам да си взема нещата. - Не са ли тук?
Нещата ми за работа. Не бива да ги оставям без надзор.
Затова всичко е в багажника.
Мамо, тя ще спи тук.
Ехо! - Давам ти стаята си.
Аз ще спя долу. Да си починеш добре.
Не ти помагам заради гърба. - Няма проблем.
Ще си взема едно-две неща.
Лека нощ. - Помислих, че направо ще се качиш.
Реших, че няма да кажеш "лека нощ".
Внимателно, че горе спят. - Добре, шефе.
До утре! Лека нощ.
Здравейте. - Здравей.
Трябва да си видиш стаята. - Какво има?
Минах оттам, беше открехнато.
Не е само това.
Добър ден. - Добър ден. Осман.
Аз съм Беатрис, майката на... Всичко наред ли е?
Трябваше да те предупредя. Осман мина само да вземе душ.
Останал е без семейство.
Реших, че ще е хубаво да погледа телевизия с Флориан.
Много му е приятно.
Добре. - Благодаря.
Ще взема някои неща. Флориан, слагаме масата.
Осман? - Не, благодаря. Не пия.
Ингрид? - Не, благодаря.
Предпочитам да не пия пред Осман.
Нямате ли нож за риба?
Нямате нож за риба?
Не. - Няма проблем, не ми трябва.
Исках само да покажа на Осман.
Във Франция са измислили специален нож за риба -
за отделяне на месото от костите.
Иска ми се да те видя! Той яде с ръце.
Трудно му е с прибори. Иска ми се да те видя с нож за риба!
Аз също не ям с нож за риба.
Той не може да яде с нож за риба, а ти - с ръце.
Научаваме неща едни от други.
Културен обмен.
С моето образование и "Джунглата" вече мога всичко.
Много си скромна. - Е, приборите не са...
Но останалото...
Кога пристигна, Осман?
Във Франция ли? - Да.
Отдавна, преди три години.
Директно във Франция?
Напуснах Судан и минах през Либия.
От Либия се качих на кораб за Италия.
Четири дни. - Сам ли тръгна?
Не, пристигнах с още 150 души.
Напуснал си семейството си? - Да, те са в Судан.
Разкажи за гарата в Лион.
Пристигнах на гарата в Лион и не смеех да изляза,
защото бях под земята...
Разкажи го така, както го разказваш на мен.
За първи път виждах влак под земята.
В неговата страна няма такива влакове.
Не е разбрал къде е.
Всъщност... - Да, може да спи тук.
Остани, Осман. Нали това щеше да питаш?
В стаята на Флориан има матрак. Ще спят двамата.
Тя щеше само да работи, не да остава на хотел.
Остави си мръсното бельо насред кухнята.
Дори Флориан не постъпва така.
Много си мека.
Добро утро. Време е за ставане.
Мръсница! Каква кучка!
Долна мръсница! - Какво има?
Толкова е противно, тя спи с него.
Отвратително! Колко съм наивна!
Каква мръсница!
Довечера ще я изгоня!
Тръгна си. - Окончателно ли?
Нищо не разбрах.
Къде е отишла? - Не знам.
Какво ще правим с багажа й?
Хубаво щях да я подредя!
Здравей. - Здрасти. Изглеждаш във форма.
Какво става? - Бежанец, паднал от камион.
Главата му е откъсната.
Да, ужасно е. Много ни е напрегнато сега.
На вас ли ви е напрегнато?! - Моля?
Нищо. Не искам да говоря с теб за това.
За кое? - Нищо.
"Откъсната глава" - все едно говориш за куче!
Как да го кажа по друг начин? Не съм го убил аз.
Разбира се! Може ли да мина? - Да.
Джо?
Как си? Кошмарно е.
Казаха ли ти? - Да, истински ад.
Ти познаваше ли го?
Беатрис, спираш движението. Тръгвай!
Господине, отдръпнете се.
Хайде!
Добър ден. - Беатрис.
Аз съм Соня. - Приятно ми е. Идвам при Джо.
Не, не! Спри, не ми харесва!
Нино, недей! - Нелепо е, но това ме изнервя.
Изобщо не е нелепо. Спри, моля те!
Беатрис е приятелка, не я нападай.
Ще го вземеш ли? - Да.
Благодаря. Какво става?
Помниш ли онези със зашитите устни? - Да?
Имаме голям проблем с тях.
Искахме да помогнем на двама - Мохтар и Дара. Обраха ги.
Как така? - Имахме план.
По инициатива на Ингрид отидоха в Билбао.
Защо там? - Каналджийска история.
Ингрид ги свърза с хора, които са им откраднали всичко.
Какво? - Извинявам се.
Тя няма вина, но... - Има малко все пак.
Иска да помогне, но не се справя.
Взех ги от един паркинг. Бяха ги заключили.
Така ли? - Да.
Обещах да се погрижа за тях. Ще им помогна.
Но как? - Според мен сега е моментът.
Трябва да продължат. - Тоест?
Искам да им помогна да отидат в Англия.
Би било добре. Но как ще го направиш?
Вероятно с камион.
Много е хубаво, че са при мен, но с двете деца, бебето на път
и работата е малко сложно. - Те тук ли са?
Не ти казах, извинявай. - Не, не разбрах.
Тук са, да. Ще ги извикам.
Мохтар, Дара? Елате.
Ще ви запозная с Беатрис.
Дара и Мохтар. - Здравейте.
Беатрис. Срещали сте се преди.
Да. - Виждали сме се.
Дара... Седни.
Какво искате за пиене?
Няма значение. Мляко. - Мляко?
А ти? - Бира.
Мляко и бира.
Наздраве!
Можеш ли да ги вземеш при теб след два дни?
За да намеря камион. Ако не можеш, няма проблем.
При мен? - Да.
Да. - Не можеш ли?
Напротив, мога. - Попитай първо майка си.
После ще ми кажеш. - Няма нужда.
Така ли? - Ще ти звънна утре да се уговорим.
Чао. - Чао.
Е? - Не съм съгласна.
Ще ти обясня. - Няма нужда, казах "не".
Това вече не се издържа.
Великодушието се обръща срещу нас.
Ходи си в "Джунглата", но не води бежанци.
Това няма нищо общо. - Беатрис, категорично не.
Беше забавно в началото, но стига вече.
Забавно ли? Не го правя за забавление.
Иранците ще дойдат. Аз решавам кой влиза в дома ми!
Щом е така, аз ще си тръгна.
И седмица няма да издържиш без мен!
Мамо, ти няма да издържиш. Аз те приютих, не ти - мен.
Не забравяй, че съм тук заради Флориан.
Да, знам.
Хайде, помогни им!
Това е моята стая. Ще спите тук.
Ти къде ще спиш?
Пита къде ще спиш. - Долу.
Няма да спиш в мазето. - Какво?
Да не спиш в мазето. - Не е мазе, а сутерен.
Има прозорци, идеално е.
Остани тук. - Не, аз решавам. Вие ще спите тук.
Ето, разбрахме се.
Ето. В градината.
Какво е това? - Вилица.
Знам, че е вилица, Беатрис.
Исках да знам дали е чиста. Моята изчезна.
Някой краде вилици.
Третата ти наденичка! - Той те следи.
Последния месец е така. - Много съм гладна.
И ягоди?! - Поне си имам извинение.
Беатрис, направо сияеш! - Благодаря.
Как успяваш да поддържаш такава фигура?
Сгреших ли? - За какво?
Не се ли задават такива въпроси на жени?
Това беше комплимент. Наистина. - Добре, благодаря.
Много си привлекателна. - Стига!
Прекаляваш, Жан-Люк. На 54 години си.
Винаги съм била с по-възрастни мъже.
На колко си? - На 44.
Сега пък я питаш за възрастта!
Не ми пука, на 44 съм. - Не ти личат.
Дори излъгах, на 45 съм.
Не си ли имала по-млад приятел? - Не. Никога.
Ето, виждаш ли! - Дори на 46 е немислимо?
46? Твърде млад е.
Ето, казах ти. Имам всички шансове.
Не, никой няма шанс с мен.
Така говориш, но не знаеш. - Не искам никой да ми досажда.
Достатъчно съм дала.
Казах само, че Беатрис изглежда великолепно.
Щом е неуместно, отивам да си взема наденичка.
Ще си взема мергез.
Как се прави?
Може ли един въпрос? - Да.
Бащата на Флориан беше с 20 години по-голям от мен.
Само един? - Какво?
Само един мъж?
Ще си лягам.
Значи...
Лека нощ. - Лека нощ!
До утре!
Не мога да заспя, Мохтар.
Няма да ходим всички заедно. Изчакайте тук.
Здравейте. Още ли закусвате?
Извинявайте. Не знаех, че ставате късно.
Как си? - Добре.
Нещо не е наред ли? Дойдох само да си взема нещата.
Да, не мърдай. Ще ти ги дадем. Флориан?
Защо? - Възползва се от мен.
Искам да помагам, но не съм наивна.
Осман, помогни на Флориан.
Какво ти става? - Заварих те в леглото с момче.
Това ли било? Ясно. Сега разбирам.
Позволяваш си да ме съдиш, защото ме приюти за една нощ?
Една нощ?! - Няколко нощи и вече ме съдиш?
Не ти чета морал, просто ти нямам доверие.
Не само аз мисля, че на теб не може да се разчита.
Не мога да повярвам!
Здравей, Флориан. - Здравей.
Благодаря.
Ще взема и това.
Осман, не се доверявай на тази жена.
Не говори така, моля те. Не я познаваш.
Не мога да повярвам, Беатрис.
Той е пълнолетен.
Чао. - Довиждане.
Помислих, че ще ги хвърлиш по мен.
Лек път!
Да пийнем чай, преди да си легнем?
Не съм сигурна.
Всички спят.
Размисли ли?
За кое?
За възрастта ми.
Никога няма да размисля.
Може ли да те помоля нещо?
Да.
Затвори очи.
Моля те...
Още веднъж?
Може ли?
Лягам си.
Това ли е? - Да.
Добре. Няма проблем.
Така предпочитам. - Значи...
Лека нощ.
Да.
Мохтар?
Да дойда долу?
Изчакай...
... Дара да заспи.
А ти?
Кога ти беше за последно?
Преди две години.
А на теб? Кога?
Преди няколко месеца, с една жена в "Джунглата".
Бежанка?
Лекарка от Англия. - Така ли? Възможно ли е?
Да. Беше много хубава и изискана. Имаше много пари.
Хареса ти, че има пари? - Да, може би. Малко.
Казваш го просто така?
Не можех да го направя с бежанка, която мирише лошо и не ме възбужда.
Даваш ли си сметка какво казваш?
Искаш да съм лицемер? Истината е по-красива.
Това притеснява ли ви? - Не.
Вече мина. - Апетитът ви не се е върнал?
Не.
Какво ни остава освен храната?
Тук не е зле.
Не е лошо? - Да, става.
Някои са строги, нали?
Доста са взискателни. - Претенциозни.
Шефката знае, но какво да ви кажа?
Глупаци има навсякъде.
"Страхувам се." Да.
"Бяхме в града. Добре се позабавлявахме."
Какво е станало тук?
Страничното ми огледало! Мамка му!
Освен това...
Дори не мога да се кача в колата.
Цялата е в боклуци.
Да се качваме, хайде!
Кучи син!
Хайде! Изчезваме.
Не, не!
Мамка му!
Забрави ли нещо?
Харесват ми очите ти.
Красиви са.
Не са просто красиви, а показват, че си добър.
Имаме един израз...
Очите са огледало на душата.
"Очите са огледало на душата."
Това е странно. - Моля?
Ако са огледало, не виждаш душата ми.
В огледалото виждаш собственото си отражение.
В моите очи виждаш себе си.
Виждаш своята доброта.
Не.
Не съм добра.
За нищо. Добър ден.
Горещо е.
Как си, Иса? - Добре, а ти?
Заповядай. - Благодаря много!
Здравей. Но това е много малко.
Чао!
Не съм мюсюлманин.
Приех католицизма. - Така ли?
Но Дара - не.
Уважавам избора му.
Това е определящо за Иран.
Държавата принуждава хората да спазват ислямския закон.
Това е една от причините да си тръгна оттам.
Не разбрах всичко.
Държавата го е принуждавала да спазва шериата, затова е избягал.
Да, това ми е ясно.
Здравей. - Преча ли?
Не. Правим си барбекю.
Искаш ли да хапнеш? - Не, благодаря.
Виж...
В участъка получихме анонимно обаждане по твой адрес.
По принцип не обръщаме внимание, но исках да те информирам.
Изглежда, че си приела бежанци в дома си?
Не.
Надявам се, че не е вярно.
А ако е, дано си наясно с рисковете.
До 30 хиляди евро и пет години затвор.
Нима? - Да.
Освен това е опасно за теб и Флориан.
Представяш ли си да ти се случи нещо?
Хората ще кажат, че си си го търсила.
И ще са прави. Освен това...
Вече се носят слухове. - Да, знам.
Наистина ли не искаш да хапнеш?
Не съм гладен.
Имам час при зъболекаря.
Благодаря, че ме предупреди.
Ще си помисля добре, преди да настаня бежанци.
Чао.
Кой иска наденички? - Аз.
Благодаря.
Кой беше това? - Един приятел.
Защо не го покани?
Поканих го, но не можеше да остане.
Какво му каза? - В какъв смисъл?
За какво говорихте? На чия страна си?
Какво те прихваща?
Това разпит ли е?
Знаем за мъжа ти. - Да?
И? - Той е от групата "Да спасим Кале".
Какво намекваш? Хайде кажи ясно пред всички
какво си мислиш. Да, човекът е от "Да спасим Кале".
Беше дългогодишен приятел на мъжа ми. И какво?
На чия страна си? - Ще ме съдиш ли?
Не ми харесва как ми говориш.
Намираш се в дома ми, ядеш от моята храна.
Ако не те устройва, върви си. Важи за всички.
Ако не ви харесва коя съм, не сте длъжни да стоите в дома ми.
Вратата е там! Достатъчно ясна ли съм?
Не искам да чувам намеци и заплахи!
Замълчи!
Какво ти е? - Нищо.
Добре. Трябва ми един подпис.
Късно е, защо не си лягаш?
Довършвам нещо. - Добре. Лека нощ!
Чукай, преди да влезеш. - Лека нощ!
Чао.
Боже мой!
Да?
Флориан...
Искам да ти кажа нещо, но не знам как.
Всъщност...
Мохтар и аз... - Какво за вас?
Ние двамата...
Не говориш сериозно.
Будалкаш ме, нали? - Не, аз...
Млъкни! Излез! - Не ми говори така.
Не дойдох за мнение... - Излез от стаята ми!
... а да те информирам. - Подиграваш ли ми се?
Ще се държиш като онази курва ли?
Шегуваш ли се?
Престани да наставляваш всички.
Взе се много насериозно с тези бежанци. Да му се не види!
Злоупотребяваш с търпението ни! На всичко се съгласихме!
И всичко това, за да те вкарат в леглото! Жалка си!
Държиш се незряло! Жалка си!
Излез оттук!
Престани!
Какво става? - Нищо.
Скарахме се. С Мохтар сме заедно.
До утре!
Да?
Разбирам. Добре.
Кога?
Два дни.
Забави малко.
Вляво, погледни!
Вратата спокойно може да се прескочи.
Мястото е идеално. Няма никой.
Няма ли камери? - Не.
Обикновено се виждат много добре, тук няма.
Виждаш ли?
Искам да ти кажа колко е ценно за мен всичко, което ми даде.
Ти си безценна. Беа, красива си.
Ти си любимият ми човек за цял живот.
Какво има?
Говориш, все едно се сбогуваш
и няма да се видим повече.
Все едно ме напускаш.
Просто искам да те зарадвам.
Не мога. Съжалявам.
Не можеш?
Не можеш?!
Мохтар... Това навярно е за последно.
После отиваш в Англия.
Сигурно ще ме забравиш. Това е последният път, а ти не можеш.
Спри! - Не, няма.
Тръгваш си, а аз не разбирам защо.
Трябва да отида в Англия.
Това е моят живот.
Това е моят начин. Имам план.
Замислям го от много време.
Заминаването ми не е свързано с чувствата ми към теб.
Не разбирам защо заминаваш.
Как можеш да ме обичаш и да си тръгнеш?
Как можеш да ме обичаш и да ми задаваш този въпрос?
Не съм лъжец. Мога да се възползвам от вас, навярно и вие - от мен.
Искате да сте сигурна, че любовта е чиста, но не знам дали е такава.
Химията между нас се дължи и на различията ни.
Противоположностите се привличат.
Ако се съмнявате в мен, няма да мога да продължа напред.
Не за първи път се съмняват в мен.
В страната ми се опитаха да ме убият, защото бях различен.
Какви ги говориш?
Нищо не разбирам.
Искаш ли да ме разбереш? - Да.
Беатрис...
Обичам те.
Каза цялото ми име. - Да.
Защото те обичам цялата.
Защо не се оженим тогава?
Отговори.
Не искам да се женя заради документите. За да остана.
Ако някой ден се оженим, това ще бъде свободен избор.
Как е?
Джо, какво е това?
Не говори така. Елате.
Няма да тръгнат заедно. - Суданци са...
Опасно е. - Инструктирах ги.
Елате! Мустафа, Мохамед. Мохтар, Дара.
Беатрис. - Да вървим, вземи си багажа.
Успех! Чао.
Благодаря. - Благодаря.
Как сте, г-н Бувие? Добре ли спахте?
Не съм ли спал? - Не сте спали?
Дори не помня.
Паметта ми се губи.
Нима? - Затова съм тук.
Знам.
Времето изглежда снежно.
Снежно ли? - Да.
Може още да вали. - Снегът се стопи.
И таз добра...
Изплаквам ви и сте готов. - Парното не работи добре.
Арестуваха ни.
Давид, би ли довършил Бувие? - Да.
Благодаря.
По дяволите!
Ще ви пуснат, такава е процедурата. Не се притеснявай.
Аз съм Мохтар Мадхави.
Регистрирайте ме!
Регистрирайте ме, моля ви! - Тихо.
Мохтар! - Регистрирайте ме.
Роден съм в Техеран.
- Знам.
Беа, аз съм Мохтар Мадхави. - Знам, Мохтар.
Регистрирайте ме, роден съм в Техеран.
Знам, успокой се.
Аз съм Мохтар Мадхави. - Стига!
Регистрирайте ме, моля ви! Аз съм Мохтар Мадхави.
Тихо! - Аз съм Мохтар Мадхави.
Съжалявам, Флориан. - Регистрирайте ме, моля ви!
Роден съм в Техеран. Регистрирайте ме, моля ви!
Аз съм Мохтар.
Има още един начин. - Какъв?
С лодка.
Ще намерим спокойно място.
С лодка? - Да.
Всъщност... Не го одобрявам.
Защо? - Ако с камион е опасно,
то с лодка е двойно по-опасно. Могат да умрат.
Камионите вече не пътуват. По вода е единствената възможност.
Може би, но... - За мен няма проблем.
Нямам какво да губя. Животът е приемане на вероятността да умреш.
Какво каза? - Като цяло - че няма какво да губи.
Чудесно!
Момент.
Обичам те.
Обичам всичко, което си, но...
Отвикнала съм от чувството на привързаност
и мисълта да те загубя...
... много ме плаши.
При все това искам да си свободен.
Не ми дължиш нищо.
Върви!
Идеята не ми харесва.
Всичко ще е наред. Спокойно.
Трябва да излязат бързо от френските териториални води.
Ако ги арестуват, ще са в Англия и ще ги регистрират там.
Съгласна ли си? Трябва да им го обясним.
После ще им потърсим лодка. - Колко струва?
Разгледах обявите.
Между 1000 и 2000 евро.
Имаш ли толкова? - Не, а ти?
Не.
Искам да те помоля за нещо. Беше ми казал, че...
... ако с Флориан имаме нужда,
мога да те помоля за...
Всъщност имам нужда от пари.
Става въпрос за голяма сума.
Така ли? - Две хиляди евро.
За какво са?
За покрива, един клон падна отгоре.
Защо не използваш застраховката?
Сложно е. - "Сложно"...
Ако не можеш или не искаш, ще те разбера.
Не съм казал това. Просто съм учуден.
Загазила ли си?
Не знам... Можеш да ми кажеш всичко.
Ченге съм, но съм ти приятел. Пари ли дължиш?
Не.
Беше глупаво, че дойдох при теб. Извинявай.
Беатрис, според мен имаш нужда от приятел
и от някого, който да те закриля.
Вярно е, че...
... нещата бързо се промениха.
Толкова бързо, че аз не мога...
Не се справям с всичко.
Не мога да намеря баланс.
Но...
Просто имам нужда от 2000 евро. Не искам да ти казвам за какво.
Нямаше смисъл да идвам при теб.
Забрави!
Човек първо трябва да се погрижи за себе си.
Прекарваш твърде много време с бежанците.
Какви ги говориш?
Не знам.
Беатрис!
Благодаря.
Първо закачаш веригата за теглича.
Така свързваш колата.
Ето - щраква само. Значи е здраво свързано.
На пътя вдигаш колелото.
Разбира се. - Това е.
Довиждане. Благодаря.
Довиждане, госпожо. - Довиждане.
Благодаря.
Така. - Дай.
Къде сме?
Чува се, не сме далече.
Хайде, бутайте.
Хайде.
Почакай!
Трябва да я пренесем над скалите.
После използвай това. За скалите. Разбра ли?
Хайде, върви! Тръгвай!
Хайде, тръгвай!
Беатрис, да вървим. Тръгнаха.
Рисковано е да стоим тук.
Тук ли си?
Тръгнаха ли? - Да.
Да.
Стига с този компютър.
Нормално е още да не са се обадили.
Добре, ще ти приготвя... - Престани! Стига!
Не съм гладна.
Нищо не можеш да промениш. Няма да умираш сега!
Това не е нормално.
Още нищо? - Нищо.
Трябва да поспиш малко.
Няма да издържиш в това състояние.
Имам усещането, че ако заспя, той ще умре.
Трябва да съм с отворени очи.
Ирански мигранти спасени при прекосяване на Ламанша
Мамо? Флориан?
Живи са! - Какво?
Живи са.
Лодката е щяла да потъне. Повикали са помощ.
Отнело е време да ги намерят.
Казали са, че са преминали с помощта на каналджии.
Спокойно, ще ти се обадят.
Миличък...
Не съм спокойна, но това е нормално.
На 27 юни 2017 г. Беатрис Юе е призната за виновна в подпомагане
на незаконен престой на чужденец във Франция.
Съдът в Булон сюр Мер я освобождава от наказание.
Днес Беатрис и Мохтар се срещат редовно в Англия.
Той прави всичко възможно
един ден да бъдат свободни да изживеят любовта си.
Превод ГЕРГАНА ЦЕЛОВСКА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО