Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫נאום!‬
‫בסדר, רק רגע.‬
‫תהיו בשקט, כולם.‬
‫ברור שאשא נאום, כמו בכל חג מולד.‬
‫חשבתם שתתחמקו מזה?‬
‫אני מרים כוסית כדי לחגוג את סוף השנה‬
‫עם התוצאות הכי טובות שהיו בכל העשור.‬
‫מעולה!‬
‫מזל טוב, וחג מולד שמח!‬ ‫-חג מולד שמח!‬
‫טוב…‬
‫מה קורה, ראול?‬
‫הוא בורח!‬
‫בחייך!‬
‫אלווארס…‬
‫ממש לא.‬
‫כולנו כל כך נהנים.‬
‫אני רק הולך לשירותים.‬ ‫-תחזור מהר, הזמנו שוטים של טקילה.‬
‫שוטים!‬
‫-קדימה!‬
‫שוטים!‬ ‫-שוטים לכולם!‬
‫ראול, רציתי להחליף איתך מילה. תקשיב,‬
‫כמישהו שאין לו חברים במשרד,‬ ‫אתה תהיה אובייקטיבי.‬
‫מה אמרת?‬
‫הקידום הזה הגיע לי,‬ ‫לא ללקקן הזה, סנצ'ס, נכון?‬
‫המספרים שלי טובים בהרבה, נכון?‬ ‫-כן, כולם יודעים שזה עוול נוראי.‬
‫במקומך, מוראלס, הייתי מדבר עם הבוס מייד.‬
‫תכה בברזל כל עוד הוא חם.‬
‫לכל הרוחות!‬
‫אמיליו, אנחנו צריכים לדבר.‬
‫תודה רבה. חג מולד שמח.‬
‫הינה! קדימה!‬
‫לעזאזל…‬
‫אידיוט!‬ ‫-היי! זהירות!‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫תמונה?‬ ‫-סליחה, אני ממהר.‬
‫אני לא יודע לצלם.‬
‫לא, תודה.‬ ‫-חתיכת נוגט?‬
‫אני לא אוהב נוגט.‬
‫בבקשה.‬ ‫-קדימה, רק קצת.‬
‫בחייך!‬ ‫-אמרתי לא!‬
‫לא מדברים ככה לסנטה.‬
‫תראי, חמודה, הבחור הזה הוא לא סנטה.‬
‫הוא סתם בחור בלי עבודה,‬ ‫ככל הנראה אלכוהוליסט,‬
‫שמתלבש בתחפושת המגוחכת הזאת‬ ‫כדי לשלם את שכר הדירה‬
‫ולקנות יין זול.‬
‫נכון?‬ ‫-אל תבכי, מתוקה. אל תקשיבי לו.‬
‫- חג מולד שמח -‬
‫"בן, אני לא תופסת אותך."‬ ‫-אני עסוק, אימא.‬
‫"בבקשה תגיד לי שתבוא הביתה לחג המולד השנה.‬
‫בבקשה."‬ ‫-לא.‬
‫"בחייך, ראול. קניתי לובסטרים שאתה אוהב."‬
‫אני לא אוהב לובסטרים, אימא.‬
‫"אתה כבר לא עונה לשיחות מאימא שלך?‬
‫אני לא מרוצה.‬
‫אם ככה, אפסיק להתקשר."‬
‫- מר מרינו היקר, -‬
‫- עוד שבוע לחופשה שלך‬ ‫תיהנו בקאריביים -‬
‫ראול, הבוס רוצה לראות אותך.‬
‫תיכנס, מרינו. הדלת…‬
‫סגור אותה בשקט, בבקשה.‬
‫הג'ין אולי איכותי, אבל גם ההנגאובר.‬
‫סליחה.‬ ‫-אתה יוצא עכשיו לבדיקת ספרים. נסיעה טובה.‬
‫מה?‬
‫לא, זאת בטח טעות.‬
‫אמרתי לך שאני טס לקובה.‬
‫אני יודע, כמו בכל שנה.‬ ‫חופשה לחג המולד, נכון?‬
‫כמובן. אני רוצה להתרחק כמה שיותר‬
‫מהסיוט הזה של האורות המנצנצים,‬ ‫השווקים, העוגות…‬
‫אני חייב לשאול,‬ ‫למה אתה כל כך שונא את חג המולד?‬
‫בראבו!‬
‫תראה, צ'יספה, זה מלכיור, האהוב עלינו!‬
‫זהירות, צ'יספה!‬
‫צ'יספה…‬
‫צ'יספה.‬
‫סתם, אני פשוט לא אוהב אותו.‬ ‫תמצא מישהו אחר.‬
‫אין אף אחד אחר.‬ ‫רמון חולה וקרול בדיוק ילדה תאומים.‬
‫אבל…‬ ‫-שום אבל.‬
‫זה קלי קלות.‬
‫אתה תסיים תוך כמה ימים.‬
‫יהיה לך הרבה זמן‬ ‫לעלות על טיסה ולברוח לפני החג.‬
‫זה התיק של החברה.‬
‫זה מפעל בפירנאים, בוולוורדה.‬
‫אני אעלה על המטוס הזה, לא משנה מה.‬ ‫-ברור.‬
‫בהצלחה.‬
‫מנוול.‬
‫לא רע.‬
‫עיירה קטנה.‬
‫כמעט הגעתי.‬
‫שלום.‬ ‫-ברוך הבא!‬
‫איזה סיוט.‬
‫ברוך הבא!‬ ‫-שלום, מה שלומך?‬
‫אלוהים.‬ ‫-שלום! חג מולד שמח!‬
‫שלום!‬
‫שלום.‬ ‫-עצור! אל תיסע לשם!‬
‫שלום, שלום, כן. אני יודע שזה חג המולד.‬
‫אלוהים, תניחו לי.‬
‫לאן אתה נוסע?‬
‫נהדר.‬
‫נפלא.‬
‫מחשב מסלול מחדש.‬
‫מקסים.‬
‫אלוהים.‬
‫הוא הרס את זה.‬
‫נפצעת? אתה בסדר?‬
‫כן, הכול נהדר.‬
‫כמעט נהרגתי, אבל חוץ מזה…‬
‫איזה בלגן!‬ ‫-אל תהיה כזה. בטח לא עכשיו.‬
‫כבר כמעט חג המולד, עונת מצב הרוח השמח.‬
‫ואו.‬
‫למה יש כאן בית?‬ ‫-זה לא בית.‬
‫זה היה אבוס.‬ ‫-אבוס?‬
‫כן. בכל שנה אנחנו מעלים את מחזה לידת ישו.‬
‫איזו בדיחה.‬
‫איזה שטויות.‬
‫זאת מסורת נפלאה.‬
‫אני הבמאית כבר שמונה שנים.‬
‫ניצול נהדר של הזמן שלך.‬
‫ועכשיו, אם לא אכפת לך,‬ ‫אני צריך לחזור לעולם האמיתי.‬
‫אידיוט.‬
‫מטומטמת.‬
‫בצע סיבוב פרסה כשתוכל.‬
‫הלוואי.‬
‫סליחה, אדוני,‬
‫תוכל להעביר לי את הענף הזה?‬
‫ריחמתי על המסכן הזה שנמצא כאן לבד,‬
‫אז הבאתי לו חבר קטן.‬
‫כן, לחיים יש ערך‬ ‫רק אם אנחנו חולקים אותם עם מישהו.‬
‫אתה לא חושב?‬
‫אל תענה לי.‬
‫תחשוב על זה.‬
‫שלום?‬
‫התמונה הזאת היא מהשלג ב-73'.‬ ‫היינו מנותקים למשך שבוע.‬
‫תשעה חודשים לאחר מכן,‬ ‫נולדו לנו פה יותר תינוקות מאי פעם.‬
‫נעים מאוד.‬
‫אני בלנקה, הבעלים של המקום.‬
‫בלנקה, כלומר לבנה, כמו חג המולד.‬
‫ראול מרינו.‬ ‫-תהיה כאן עד ה-23 בחודש, נכון?‬
‫אתה תאהב את העיירה שלנו.‬
‫באת למטרות עסקים או הנאה?‬
‫זה לא ענייני.‬
‫עוגייה? או אולי משהו חם?‬
‫חביתה? אני מכינה חביתות מעולות.‬ ‫-לא, תודה.‬
‫אני רק רוצה ללכת לישון.‬ ‫-אני אלווה אותך למעלה.‬
‫הכנתי בשבילך את סוויטת מלכיור.‬
‫מלכיור?‬ ‫-בדיוק, סוויטת מלכיור.‬
‫יש לנו גם את חדר גאספר וחדר בלשאצר.‬
‫חדר בלשצאר נחמד מאוד… הסוויטה שלך.‬
‫אבל הוא כהה יותר.‬
‫הוא פנימי.‬
‫אפשר לקבל מפתח, בבקשה?‬ ‫-כמובן.‬
‫אם תצטרך משהו, אני כאן.‬ ‫-תודה.‬
‫עשרים וארבע שעות.‬ ‫-תודה.‬
‫לא יכול להיות.‬
‫הגעת ליעד.‬
‫- מפעל מגדנות ונוגט‬ ‫לה נבידניה -‬
‫"לה נבידניה"?‬
‫אתה צוחק עליי, אמיליו?‬ ‫אני עורך בדיקת ספרים למפעל נוגט?‬
‫ומרציפן. הם מכסים את כל המגוון‬ ‫של ממתקי חג המולד.‬
‫אתה יודע שאני שונא את חג המולד.‬ ‫-לא אמרתי לך, כי היית מסרב לנסוע.‬
‫באמת?‬
‫אתה יכול למצוא מישהו אחר, כי אני חוזר.‬
‫בסדר, אני אהיה כאן.‬
‫עם הפיצויים שלך.‬
‫כי אם לא תעשה את העבודה שלך, תפוטר.‬ ‫-טוב, אני מפוטר.‬
‫אני עף מפה, ככה או ככה.‬
‫בסדר גמור.‬
‫הוא נשאר.‬
‫נפלא.‬
‫אתה שולח אותי למפעל נוגט,‬
‫ואני כאן כמו איזה אידיוט, בקור הזה.‬
‫אתה מנוול!‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב. ברוך הבא לנבידניה.‬
‫נוגט וממתקים, מרציפן ופינוקים.‬
‫איך אפשר לעזור לך?‬
‫באתי לערוך בדיקת ספרים למפעל.‬
‫שמי…‬ ‫-ראול מרינו, נכון?‬
‫מתיאו סלינאס, מנהל לה נבידניה. נעים מאוד.‬
‫איך הייתה ההגעה לכאן?‬ ‫-טוב, בבום.‬
‫כולנו משפחה גדולה כאן. נכון, לואיסה?‬ ‫-בהחלט.‬
‫אתה עוד תכיר אותנו.‬
‫אני לא יכול לחכות.‬
‫פעם טיילתי, ראיתי עולם, אבל…‬
‫אין עוד מקום כמו זה.‬
‫הגעתי לכאן כדי לרשת את אבא שלי.‬ ‫הוא קצת מאבד את זה לאחרונה.‬
‫אלה החיים.‬
‫אם תוכל לומר לי איפה להתמקם…‬
‫ככל שאתחיל מוקדם יותר,‬
‫אסיים מוקדם יותר.‬
‫כמובן. יש לנו משרד בשבילך.‬ ‫-מצוין.‬
‫תרצה לראות קודם את המפעל, נכון?‬
‫בוא איתי.‬
‫לעסק.‬
‫אני אראה לך את כל התהליך.‬ ‫בתנורים האלה אנחנו קולים את השקדים.‬
‫בוא אחריי.‬
‫אני אוהב את הצליל הזה. אתה שומע?‬ ‫אלה השקדים שזורמים לכאן דרך המפעל,‬
‫ופה הם מעורבבים עם הקמח.‬
‫כאן נוצר המרקם.‬
‫מרתק.‬
‫זה ארתורו, מומחה הכנת הנוגט שלנו.‬
‫אם יש לך שאלות כלשהן בנוגע לעולם הנוגט,‬
‫לו יהיו התשובות.‬
‫מתוק, אבל לא מתוק מדי.‬
‫מוצק, אבל לא גושי.‬
‫זה כמו להכניס לפה חתיכה מחג המולד.‬
‫תודה, ארתורו.‬
‫כאן אתה יכול לראות שהממרח הפך לגוש מוצק.‬
‫קסם.‬
‫הגושים האלה נחתכים לרצועות, מוכנות לאריזה.‬
‫בוקר טוב, פילאר. סרגריו.‬ ‫-שלום.‬
‫כאן אנחנו אורזים את הנוגט‬ ‫לכל ארוחות הערב המשפחתיות הספרדיות.‬
‫מרגה איתנו כבר 20 שנה.‬
‫נכון?‬ ‫-כן,‬
‫מאז שנולד הילד הראשון שלי.‬
‫יש לה חמישה.‬
‫אנחנו לא יכולים להכין מרציפן בצורת כלב.‬
‫ילדים לא יאכלו‬ ‫את ידידו הטוב ביותר של האדם. חתול? אולי.‬
‫אבל כלב? בחיים לא.‬ ‫-החבר'ה ממחקר ופיתוח. מקצוענים רציניים.‬
‫אתה יודע מה הגאווה הכי גדולה שלנו? לא?‬
‫בלה נבידניה מועסקים רוב תושבי העיירה.‬
‫סוף סוף עשיתי את זה.‬
‫כן, עשיתי את זה.‬
‫רק רגע.‬
‫אני מכיר את האיש הזה.‬ ‫-אתה תעוף.‬
‫אבא שלי. הלב והנשמה של לה נבידניה.‬
‫אבא, תגיד שלום לראול מרינו.‬
‫אבא.‬ ‫-מה עשיתי?‬
‫חדר אמבטיה, בבקשה?‬
‫למונית ייקח שעה, פחות או יותר.‬
‫שעה?‬
‫יש רק מונית אחת בכל העמק.‬ ‫-ברור.‬
‫אבל יש חדשות טובות.‬
‫הגרר לקח את המכונית שלך.‬
‫נהדר!‬ ‫-נכון?‬
‫אנחנו יכולים לקחת אותך לוולוורדה.‬ ‫יש לנו תור לגניקולוג.‬
‫תודה, זה בסדר. אני אלך ברגל.‬
‫מה זאת אומרת? זה חמישה קילומטרים.‬
‫ברור שתבוא איתנו.‬
‫אתה לא יכול לסרב. היא עקשנית מאוד.‬
‫אני לא רציתי ילדים, ותראה איפה אנחנו.‬
‫אני חוזה מריה.‬ ‫-מריה חוזה.‬
‫חוזה ומריה.‬
‫חוזה מריה.‬ ‫-מריה חוזה.‬
‫אני חוזה מריה.‬ ‫-ואני מריה חוזה.‬
‫זה מבלבל.‬
‫אני רק ראול.‬
‫טוב, ראול, בוא ניסע.‬
‫הילד שלך בועט בי.‬
‫תראה! רוצה להרגיש?‬ ‫-לא!‬
‫אני יכול לדמיין.‬
‫לא נשאר הרבה זמן. אולי יהיה לנו מזל,‬ ‫והוא יצא בזמן כדי לשחק את ישו.‬
‫אנחנו מציגים מחזה לידת ישו בכל שנה.‬
‫כן, פגשתי את הבמאית.‬
‫את פאולה?‬ ‫-משוגעת לגמרי.‬
‫היא בת דודה שלי.‬
‫יצירתית מאוד.‬
‫זאת? אני חושב שיורד גשם.‬
‫שלום?‬ ‫-שלום.‬
‫כן, בני?‬ ‫-אפשר לקבל מגבת? אין כאן.‬
‫אני ממש מצטערת. מייד אביא לך.‬ ‫-תודה.‬
‫מתוקה, תביאי כמה מגבות לסוויטת מלכיור.‬
‫אני יוצאת למכון הניקוי היבש.‬ ‫-מייד, אימא.‬
‫אפשר להיכנס, זה פתוח.‬
‫הבחור מהמכונית?‬
‫הבחורה מהמחזה?‬
‫מה את עושה כאן?‬ ‫-אני תמיד כאן. זה ההוסטל של אימא שלי.‬
‫איזה מזל יש לי.‬ ‫-למה אתה אומר את זה?‬
‫סתם.‬
‫אני מרגישה רע בקשר למכונית.‬
‫נראה שהתחלנו ברגל שמאל.‬
‫לא.‬ ‫-חברים?‬
‫אפשר לקבל את המגבת?‬
‫- אימא -‬
‫אתה לא עונה?‬ ‫-לא עכשיו.‬
‫בסדר.‬
‫זאת אימא שלך, אולי זה חשוב.‬
‫ביקשתי מגבת, לא חקירה.‬
‫תירגע.‬
‫קח.‬ ‫-תודה.‬
‫הרבה יותר טוב. תודה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב!‬
‫רציתם משהו?‬
‫כן, יש לנו שאלה.‬
‫מה בדיוק עושה רואה חשבון?‬
‫תשע מאות חמישים ואחת, 952, 953,‬
‫תשע מאות חמישים וארבע, 955…‬ ‫-שאלה קטנה.‬
‫רק שנייה, בבקשה.‬ ‫-רק רציתי לדעת מה למדת.‬
‫בני הבכור ממש טוב במתמטיקה.‬
‫הצעיר לא. הצעיר לא בדיוק גאון.‬
‫חשבתי שהוא יכול להיות רואה חשבון.‬
‫הבכור, הכוונה.‬
‫אבל נוכל לדבר בפעם אחרת.‬
‫תשע מאות שבעים ואחת…‬
‫שיט!‬ ‫-בסדר.‬
‫אחת, שתיים…‬
‫הינה אתה.‬
‫אנא סלח לי על הופעתי, אדוני.‬
‫באמת שלא היה לי זמן להסתרק.‬
‫שיהיה לך יום נפלא.‬
‫גם לך.‬
‫אי אפשר לתקן את זה. זה טוב רק לנסורת.‬
‫אז מה נעשה עכשיו?‬
‫אפשר לבנות אחד חדש.‬ ‫-טוב, אז תתחיל.‬
‫או שנדחה את לידת הבתולה,‬ ‫או שאולי זה לא יהיה מוכן בזמן.‬
‫לא.‬
‫אתם יכולים לעשות הכול.‬
‫חוץ מזה, יוסף הקדוש הוא הפטרון שלך.‬
‫מה?‬ ‫-לא משנה.‬
‫פאולה, כולם כאן.‬
‫אנחנו מתחילים, או מה?‬ ‫-כן, בסדר.‬
‫שלום!‬
‫תעמדו בבקשה בתור לליהוק.‬
‫ותיכנסו אחד-אחד, בבקשה.‬
‫את מי היית רוצה לשחק השנה?‬
‫רועה צאן.‬
‫את מלכיור, אם אפשר.‬
‫את גספאר.‬
‫אני רואה את עצמי כמריה הבתולה, אבל…‬
‫אם אתן לא מסכימות, אז…‬
‫אולי כובסת ראשית?‬
‫סנטוריון.‬
‫אשמח להיות יוסף הקדוש.‬
‫כל אחד, חוץ מבלשצאר?‬
‫נראה, כרים.‬
‫חשבתי, אולי אהיה כובס?‬
‫הבאתי לכן כריכים ומנדרינות,‬ ‫למקרה שתהיו רעבות.‬
‫אימא, זה הליהוק.‬
‫אופנוען.‬ ‫-לא היו אז אופנועים, ניקו.‬
‫אפשר להתאים את המחזה למיליניאלים.‬ ‫-אשמח להיות מריה הבתולה.‬
‫ישו התינוק.‬
‫טוב, יש לנו ארבעה רועי צאן,‬
‫תשע כובסות, שני יוסף הקדוש,‬
‫מוכרת ערמונים, שזאת אני,‬
‫שלושה עשר אמגושים, חמש עשרה בתולות,‬
‫וכו' וכו'…‬
‫ואף מלאך ראשי.‬
‫ערב טוב.‬
‫מה שלומכם?‬
‫בנות.‬ ‫-היי, מתיאו.‬
‫צריך לחשוב שוב על הליהוק.‬
‫מה?‬ ‫-למה?‬
‫יש בעיות במזרח?‬ ‫-האמת היא שיש כמה, כן.‬
‫אם אתה רוצה תפקיד, אני יכולה להציע לך…‬
‫את סנטוריון, מוכר ערמונים או מלאך.‬
‫מלאך, מתוקה שלי!‬
‫הייתי שמח, אבל זאת עונת השיא בלה נבידניה.‬ ‫אין לי זמן לכלום.‬
‫אז מה רצית?‬
‫בואי איתי.‬
‫מה קורה?‬
‫מה זה?‬
‫שמעתי על התאונה, והבאתי אחד חדש.‬
‫הוא טוב יותר, מעץ מהגוני וארז לבנוני.‬
‫אני מקווה שלא מפריע לך שלא שאלתי קודם.‬
‫למה שיפריע לי? זה נהדר!‬
‫תודה רבה.‬ ‫-זה שום דבר.‬
‫את עושה משהו בסוף השבוע?‬ ‫אפשר לאכול ארוחת ערב ב"אל פוגון".‬
‫מתיאו, אני…‬
‫אני לא רוצה לצאת איתך.‬
‫לא היום, ולא ב-15 הפעמים הקודמות‬ ‫שבהן הצעת לי השנה.‬
‫זה לא דייט. אנחנו רק שני חברים‬ ‫שאוכלים יחד ארוחת ערב בחג המולד.‬
‫כן, בחדר פרטי במסעדה רומנטית.‬
‫בחייך, מתיאו, אני מכירה אותך.‬
‫טוב.‬
‫את צודקת, אני נודניק.‬
‫אבל היינו הזוג המושלם כשהיינו ילדים.‬
‫לא, היינו ילדים בני 15 שהתנשקו ארבע פעמים.‬
‫שבע.‬
‫אני אוהבת להיות חברה שלך,‬ ‫ואני רוצה שזה יישאר ככה.‬
‫אבל זה הכול.‬
‫אם אתה רוצה להחזיר את זה, אני אבין.‬ ‫-ממש לא.‬
‫אל תחשבי שקניתי אבוס יקר‬ ‫רק כדי שתסכימי לצאת איתי.‬
‫טוב, להתראות.‬
‫תודה רבה על המתנה.‬
‫אתן כל כך מציקות בקשר למתיאו!‬
‫הוא לא מוצא חן בעיניי, וזהו.‬ ‫-אנחנו לא מציקות.‬
‫את תמצאי מישהו שיעשה לך את זה.‬
‫כשהייתי בת 30, חשבתי שלעולם לא אתאהב.‬
‫אבל יום אחד הגיע איזה בחור לפסטיבל בעיירה.‬
‫הוא הציע לי לרקוד, החזיק אותי…‬
‫איך שהוא החזיק אותי!‬
‫הרגשתי משהו שמעולם לא הרגשתי קודם לכן.‬
‫מה?‬
‫רציתי לרקוד איתו עד סוף חיי.‬
‫אימא!‬
‫למה אף פעם לא סיפרת לי עליו?‬
‫מה הכוונה?‬
‫זה אבא שלך.‬
‫אלוהים…‬
‫תנו לי להגיד לכן משהו.‬ ‫-בבקשה.‬
‫אל תעשו עוד ארבעה.‬
‫קדימה.‬ ‫-לכי לעזאזל, מרגה.‬
‫זה הבחור החדש, לא?‬
‫רואה החשבון.‬
‫ראול!‬
‫מה נשמע?‬
‫כאן, תודה.‬ ‫-שב איתנו.‬
‫לא, אני עסוק מאוד.‬
‫חשבתי לאכול כריך במשרד.‬
‫אבל אם לא נוכל לשבת לארוחה טובה, מה נהיה?‬
‫אנשים עסוקים?‬
‫לא.‬
‫ברברים.‬ ‫-ברור.‬
‫בנימה זו,‬
‫בתיאבון.‬
‫תודה.‬ ‫-גם לך.‬
‫הוא לא מאוד ידידותי.‬
‫שיט!‬
‫ידעתי.‬
‫- שירותים -‬
‫סיפור המפעל שלנו החל לפני זמן רב מאוד.‬
‫בשנת 1912,‬
‫מרסיאל סלינאס, מומחה בטכניקה‬ ‫ובמסורת של הנוגט הטוב ביותר בחיחונה,‬
‫החליט לפתוח עסק משפחתי‬
‫שבסופו של דבר הפך למפעל הזה,‬
‫שממתיק את החך הספרדי עד היום‬ ‫ומהווה את מקור הגאווה של העיירה שלנו.‬
‫כשאהיה גדול אני רוצה להיות‬ ‫מומחה להכנת נוגט, כמו אבי.‬
‫רעיון מצוין.‬
‫אני רוצה לפתוח מאפייה.‬
‫מעורר רחמים.‬ ‫-ראית את זה?‬
‫כאן הילדים והילדות לא חולמים‬ ‫להיות כדורגלנים או יוטיוברים.‬
‫והתפקיד שלך הוא לשטוף להם את המוח, נכון?‬
‫זה מה שנקרא "אינדוקטרינציית חג המולד".‬
‫אם תהיה כל כך ציני,‬ ‫יהיה לך אולקוס כשתהיה בן 40.‬
‫תראו מי הגיעה.‬
‫מה את עושה פה?‬
‫ואתה? אני המורה שלהם.‬
‫חשבתי שאת עובדת בהוסטל‬
‫ומביימת מחזות לידת ישו.‬ ‫-אם זה כל מה שהייתי עושה…‬
‫"לילה שקט…"‬
‫אנחנו משתמשים ביד השנייה כדי ללחוץ חזק.‬
‫מה צ'ארלס דיקנס ניסה לומר ברומן הזה?‬
‫הצילו!‬
‫מה אתה חושב?‬
‫פאוליטה חושבת שכל מה שהיא עושה למען העיירה‬ ‫אף פעם לא מספיק.‬
‫טוב, ילדים…‬
‫אתה מבין? אנחנו לא כמו האנשים בעיר.‬
‫אתה בטח אפילו לא מכיר‬ ‫את השכנים שלך במדריד.‬
‫כאילו שזה דבר רע. זה מושלם.‬
‫ככה אף אחד לא דוחף את האף בעניינך.‬ ‫-זה קצת עצוב אם אף אחד לא דוחף את האף, לא?‬
‫תראו!‬
‫את מי יש לנו כאן?‬
‫שלום!‬ ‫-איזה מתוקים. מה שלומכם?‬
‫זה מתיאו סלינאס, מנהל לה נבידניה.‬
‫יש לך כמה נוגט שאתה רוצה.‬
‫אתה האיש הכי מאושר בעולם, נכון?‬
‫לא יכול להיות. זה חמור.‬
‫האמת היא שאין לי תלונות.‬ ‫עם כל כך הרבה נוגט…‬
‫אבל תמיד חסר לך משהו‬ ‫שיהפוך אותך למאושר לגמרי.‬
‫טוב, נמשיך בביקור.‬ ‫-כמובן.‬
‫אני הולך לעבוד.‬ ‫רמת הסוכר שלי בדם כבר בשמיים.‬
‫אתה יכול לצחוק על רוח חג המולד שלנו,‬ ‫אם אתה רוצה.‬
‫אבל כשבהרבה עיירות בסביבה‬
‫אנשים איבדו את פרנסתם,‬ ‫כאן היה לנו את המפעל.‬
‫חג המולד, פשוטו כמשמעו, הציל אותנו.‬
‫אני מקווה, פשוטו כמשמעו, שתיהנו מזה.‬
‫אני אבלה את חג המולד‬ ‫על חוף הים, אשתה דקירי,‬
‫ואהיה במרחק של אלף ק"מ מהאבוס הקרוב ביותר.‬
‫אתה כזה זעפן.‬
‫מה כל כך רע בחג המולד?‬
‫איזה פתי!‬
‫מה כל כך רע בחג המולד?‬
‫שום דבר.‬
‫חוץ מלראות את קרובי המשפחה שאתה שונא,‬
‫לקנות המון דברים שאתה לא צריך,‬
‫לפטם את עצמך כמו חזיר,‬
‫הפרסומות לנוגט,‬
‫המחלות הקשורות לצריכת סוכר מוגזמת,‬
‫המזמורים הנוראיים האלה‬ ‫שקודחים לך במוח בכל פינה,‬
‫הרחובות שמוארים באורות זולים,‬
‫העמדת הפנים שאתה שמח‬ ‫כדי שאנשים לא יחמיצו פנים…‬
‫למה אני שונא את חג המולד?‬ ‫מה כל כך רע בחג המולד?‬
‫הכול!‬
‫בבקשה.‬ ‫-חג המולד הוא מחורבן.‬
‫הוא הגרינץ'!‬ ‫-הוא הגרינץ'!‬
‫ילדים.‬
‫ילדים, בבקשה.‬
‫הוא הגרינץ'!‬
‫קדימה.‬
‫קדימה!‬
‫אני לא רוצה…‬
‫בבקשה, שקט.‬
‫לילה טוב.‬
‫שלום לך. מה שלומך?‬
‫טוב…‬ ‫-אתה רואה החשבון, נכון?‬
‫אתה ישן אצל בלנקה, שונא את חג המולד.‬
‫זאת עיירה קטנה.‬
‫ברור. אז אתה יודע מה אשתה.‬
‫לא.‬
‫לא חשוב. יין אדום, בבקשה.‬
‫יין אדום, מייד מגיע.‬
‫אפשר לשאול אותך שאלה, רק בינינו?‬
‫כן.‬
‫למה אתה כל כך שונא את חג המולד?‬
‫"תתכוננו, השעון עומד לצלצל…"‬
‫כמה זמן נשאר, רמון?‬ ‫-השעון… הינה זה בא.‬
‫הכדור נופל.‬
‫לא, אלה הרבעים, ואחר כך הפעמון יצלצל.‬
‫איפה קנדלה?‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫קדימה!‬
‫הינה זה בא!‬ ‫-קדימה!‬
‫עם טוביאס, החבר הכי טוב שלי?‬
‫שנת 2005 שמחה!‬
‫טוביאס.‬
‫אין סיבה, אני פשוט לא אוהב אותו.‬
‫ביני לבינך,‬
‫גם אני לא מת על חג המולד.‬
‫הקישוטים, המזמורים,‬
‫הילדים ששרים כדי לקבל ממתקים…‬ ‫-על מה אתם מדברים?‬
‫על שום דבר, דון רפאל. הבחור הזה…‬
‫חג מולד שמח, דון רפאל.‬
‫חג מולד שמח.‬ ‫-חג מולד שמח.‬
‫עוד אחת.‬ ‫-בטח.‬
‫הלו?‬
‫כן, זו אני.‬
‫מה?‬
‫כן!‬
‫תקשיבו!‬
‫סליחה. תקשיבו, כולם, יש לי חדשות מעולות!‬
‫אחרי חמש שנים של ניסיונות,‬
‫החבר'ה משיאי העולם של גינס‬ ‫קיבלו את המועמדות שלנו!‬
‫אנחנו הולכים לשבור את השיא‬ ‫של מחזה לידת ישו הגדול בעולם!‬
‫כרגע עיירה בדרום אמריקה מחזיקה בתואר,‬
‫אבל אנחנו ננצח אותם, נכון?‬
‫ברור!‬
‫אם אתה רוצה להשתתף,‬ ‫אנחנו עוד צריכים אנשים.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אני אשמח.‬
‫יש רק בעיה אחת.‬
‫אני לא בן שש.‬
‫אתה כזה טיפש.‬
‫הסיבוב הבא על חשבון הבית!‬
‫סליחה.‬
‫- טורניר קלפים לחג המולד -‬
‫בוא נראה אם זה עובד. תרימו אותו.‬ ‫-בסדר.‬
‫בחיי, מי בהיריון, אשתך או אתה?‬
‫תתאמץ, מרטין.‬ ‫-הינה זה בא.‬
‫בסדר.‬
‫זה עובד. למטה.‬
‫תוריד אותי, לעזאזל!‬
‫רק רגע, זה תקוע. זה לא עולה ולא יורד.‬
‫הגלגלת הזאת זקנה יותר ממני. צריך אחת חדשה.‬
‫מה קרה, מותק? הוא יוצא?‬
‫לא.‬
‫סנטיאגו החוואי התקשר אליי.‬
‫חוספינה מתה.‬ ‫-אלוהים.‬
‫מי זאת? אשתו?‬ ‫-הלוואי.‬
‫זאת הפרדה.‬
‫הוא התכוון להשאיל לנו אותה למחזה, פאולה.‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫נמצא אחת אחרת, גם אם נצטרך לשלם עליה.‬
‫פאולה!‬ ‫-אוי, אלוהים.‬
‫מה קרה? תגידי לי שאלה חדשות טובות.‬
‫אני חוששת שלא.‬
‫אם אנחנו רוצות להלביש את כולם‬ ‫כדי לשבור את השיא, צריך עוד תלבושות.‬
‫אני יודעת שאנחנו צריכים עוד תלבושות,‬
‫אבל על כמה תלבושות אנחנו מדברות?‬
‫פחות או יותר 40.‬
‫ארבעים?! אלוהים!‬ ‫-אני מצטערת.‬
‫שאלה קטנה, פאולה.‬
‫יש לנו מספיק כסף לכל זה?‬
‫הגלגלת, התלבושות,‬
‫השור, הפרדה, סוס העבודה…‬
‫זה…‬
‫אל תדאגו. אני אמצא פתרון.‬
‫אין צורך להתעצבן.‬
‫שלום?‬
‫שלום.‬
‫זה התקציב למחזה לידת ישו, למקרה שתהית.‬ ‫-זה ממש לא מעניין אותי.‬
‫אבל יש בעיה?‬
‫כן. אני מנסה לאזן את החשבונות,‬
‫אבל עם כל עניין השיא הזה,‬ ‫אנחנו חורגים מהתקציב, ו…‬
‫טוב, אבל כל אלה סתם שטויות‬ ‫של חג המולד בשבילך, נכון?‬
‫כן, אבל…‬
‫אני רואה חשבון.‬
‫כלומר, במה שנוגע לעבודה,‬ ‫לא משנה לי במה מדובר.‬
‫אנחנו כמו מכונות.‬
‫קרים, חסרי רגשות.‬
‫אז אדון פסיכופת מציע לעזור?‬
‫כן.‬
‫טוב, זה הכול.‬
‫הבעיה היא שדאגת רק לעלויות,‬
‫ולא חשבת על ההכנסות.‬
‫איזה הכנסות? כל מה שאני מקבלת זה כאב לב.‬
‫רק תחשבי כמה תיירים יבואו למחזה.‬
‫זה כסף עבור הברים, החנויות,‬
‫וגם עבור העירייה בכספי מיסים.‬
‫הבנתי.‬
‫מה אני יכולה לעשות עם זה?‬ ‫-שום דבר.‬
‫תכננתי לך תוכנית פיננסית‬
‫שמעריכה את ההכנסות‬ ‫שיגיעו מאירועי לידת ישו בוולוורדה.‬
‫אם תציגי את יצירת המופת הזאת בעירייה,‬
‫אין שום ספק שהם יגדילו את התקציב שלך.‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-בטוח.‬
‫תודה רבה!‬
‫לא, תודה לך.‬
‫לא הרבה פעמים אני מרגיש כמו גיבור.‬
‫כשיש בעיה, אף אחד לא צועק,‬ ‫"יש כאן רואה חשבון?"‬
‫מה? למה את מסתכלת עליי ככה?‬
‫לא, זה פשוט שכשמגרדים קצת את פני השטח,‬
‫מגלים שאתה לא הגרינץ' שאתה נראה.‬
‫הנתכים נשרפו.‬
‫ארון החשמל במרתף?‬
‫כן, למה? אתה פוחד?‬ ‫-לא.‬
‫זה לא מאוד פרקטי.‬ ‫-תיזהר…‬
‫מזה.‬
‫אתה בסדר?‬
‫הזהרת אותי בדיוק בזמן.‬
‫תראה, אלה היו המגלשיים של אבא שלי.‬
‫ואלה שלי. הוא לימד אותי לעשות סקי.‬
‫הוא מת מזמן?‬
‫כשהייתי קטנה.‬
‫הוא היה חולה במשך שנה,‬ ‫ואחרי שהוא נפטר, אימא שלי פתחה כאן הוסטל.‬
‫כשאני עצובה אני יורדת לכאן.‬
‫הוא ידע איך לגרום לאנשים להרגיש טוב.‬
‫כמוך, נכון?‬
‫אני אראה לך משהו. תחזיק את זה.‬
‫זה אבא שלי.‬
‫זאת אני.‬
‫נכון שהייתי יפה?‬
‫מאוד.‬
‫ההר הזה ממש מגניב.‬
‫חבל שאתה לא נשאר. היית אוהב אותו.‬
‫כן, אבל…‬
‫תכננתי לסיים כאן ואז לטוס לקובה.‬
‫ברור, הנסיעה שלך.‬ ‫-כן.‬
‫ויהי אור.‬
‫אני מניח שכדאי שנלך למיטה.‬ ‫-כן.‬
‫לישון.‬ ‫-לישון, כמובן.‬
‫אה, כן.‬
‫בואי נעלה.‬ ‫-כן.‬
‫סליחה.‬ ‫-סליחה.‬
‫שמונה מאות ושמונה.‬ ‫-שישים אלף יורו!‬
‫שבעים ושתיים אלף, שמונה מאות תשעים ושבע.‬
‫ארבעה מיליון יורו!‬ ‫-הינה!‬
‫זכיתי!‬ ‫-מה?‬
‫בכמה?‬ ‫-בסכום ששילמתי.‬
‫זכיתי!‬ ‫-מרגה.‬
‫אני עוד אלד בגללך.‬ ‫-זה לא הכסף,‬
‫זה החלום על הזכייה.‬
‫העלויות השוליות לא תואמות‬ ‫לגיליון העובר ושב.‬
‫יש כאן הערכת יתר של כעשרה אחוזים.‬
‫זה כל המידע שיש לך?‬
‫כן.‬ ‫-טוב, זה שגוי.‬
‫אני לא יודע מה יכול היה לקרות.‬
‫אם היה לי יורו על כל פעם ששמעתי את זה…‬ ‫-לא! אני רציני.‬
‫אין לי מושג מה קורה פה.‬ ‫-כדאי שיהיה לך. זה רציני.‬
‫סליחה, רבותיי, יש לכם בול, בבקשה?‬
‫אבא, רק רגע, זה חשוב מאוד.‬
‫גם זה, בני.‬ ‫אני צריך לכתוב לשלושת האמגושים.‬
‫אוזל לי הזמן.‬
‫אין לנו כאן בולים,‬ ‫אבל תבקש מלואיסה, אני בטוח שלה יש.‬
‫מושלם. הייתי ממש טוב השנה.‬
‫ואתה, בני?‬
‫היית טוב?‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫אני חושב שאני יודע איפה הטעויות.‬
‫הוא היה אחראי על כל זה עד עכשיו.‬ ‫על החשבונות, על צוות העובדים, הכול.‬
‫ואתה רואה איך הוא עכשיו.‬ ‫-אני מצטער, אבל לא אוכל להתעלם מזה.‬
‫ברור שלא.‬
‫אבל אם תכניס את זה לדוח שלך,‬ ‫לא נקבל הארכת הלוואה.‬
‫אתה יודע מה זה אומר?‬
‫מעולם לא פיטרנו מישהו בלה נבידניה.‬ ‫אף אחד, ראול!‬
‫ועכשיו לא תהיה לי ברירה.‬ ‫-רק רגע. בוא נראה.‬
‫הלוואי שהיה לי מה לעשות,‬ ‫אבל אני חייב להכניס לדוח כל מה שאני רואה.‬
‫ככה זה.‬ ‫-וזה מה שתעשה.‬
‫זה מה שתעשה. כל מה שאני צריך זה זמן‬ ‫כדי למצוא את הטעויות של אבא שלי.‬
‫לא, אני יוצא לנופש מחרתיים.‬
‫נופש? ראול, בבקשה, תחשוב על העובדים שלי!‬
‫ראול.‬
‫זה חג המולד.‬
‫לא, זה לא ממש עובד עליי.‬
‫אם תגרד קצת את פני השטח,‬
‫אתה תגלה אדם טוב.‬
‫שבוע אחד. לא יום אחד יותר.‬
‫שאלוהים יברך אותך, ראול.‬
‫ראול!‬
‫חדשות טובות.‬ ‫-כן?‬
‫הלכתי לעירייה עם התוכנית שלך,‬ ‫והם הגדילו את התקציב שלי.‬
‫מה אמרתי לך?‬ ‫-תודה.‬
‫חבל שאתה עוזב.‬
‫לא תראה את המחזה.‬ ‫-בסוף אני נשאר עוד כמה ימים.‬
‫מה?‬ ‫-כן.‬
‫אתה נשאר?‬
‫כלומר, נהדר שאתה נשאר.‬
‫טוב, זה בגלל ענייני עבודה.‬
‫את מבינה…‬ ‫-תבלה איתנו את חג המולד?‬
‫נראה שכן.‬ ‫-אני כל כך שמחה!‬
‫- היום סוגרים בשמונה‬ ‫ערב חג מולד שמח! -‬
‫היי, אדו.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-חג מולד שמח.‬
‫חג מולד שמח!‬
‫מתוקה, תמהרי עם הסרטן, אנחנו מאחרות.‬
‫אני באה, אימא. תירגעי.‬
‫חג מולד שמח!‬ ‫-חג מולד שמח!‬
‫אתם נראים מהממים!‬
‫מה? אני גדולה כמו בית.‬
‫זה נכון.‬ ‫-זה נכון?‬
‫אני אקרר את היין.‬
‫את יפה יותר מתמיד, מרי חוזה.‬
‫בואי לעזור לי.‬
‫את טבחית נהדרת.‬
‫אני גוועת ברעב.‬ ‫-טוב, יש כאן פירות ים מעולים.‬
‫כולנו כאן עכשיו. חג מולד שמח.‬
‫תכננתי לאכול ארוחת ערב בחדר.‬ ‫-מה?‬
‫המסורת שלי היא להיכנס למיטה עד עשר‬ ‫ולהתפלל שלא יקרה שום דבר רע.‬
‫אז תיהנו לכם.‬
‫מה זה השטויות האלה? ממש לא!‬ ‫אתה לא תאכל לבד בערב חג המולד.‬
‫הערב, כשאנחנו חוגגים את הולדתו של הצלוב,‬
‫אני מברך את כולכם.‬
‫סבתא, תעבירי ערוץ.‬ ‫-עם מסר של אמונה,‬
‫ציפייה ותקווה לשנה הבאה.‬ ‫-סבתא?‬
‫המשפחה שלי ואני שולחים לכם‬ ‫את האיחולים העונתיים שלנו…‬
‫את בסדר?‬ ‫-בחג הזה.‬
‫לקראת השנה הבאה, אנו מאחלים לכם…‬ ‫-סבתא?‬
‫את כל הטוב שבעולם.‬
‫שבו, כולם!‬
‫פירות הים כל כך טריים, שהם נושכים!‬
‫מאז שגילינו שאני בהיריון,‬ ‫הוא הקיא כבר שש פעמים.‬
‫אני זוכרת שהייתי בהיריון עם פאוליטה.‬
‫ביום בו נכנסתי ללידה‬ ‫ירדה כאן כמות שלג היסטורית.‬
‫אבא שלה, חוליו, ואני מיהרנו לבית החולים,‬
‫ונתקענו בשלג עם המכונית.‬
‫הוא היה מבועת,‬
‫כשלפתע…‬
‫לפתע הופיע בחור על אופנוע.‬
‫כן, ונחשו מי זה היה?‬
‫הגניקולוג.‬
‫הגניקולוג של בית החולים, והוא טיפל בי שם,‬
‫ברנו "פואגו" של אבא שלך.‬
‫אז שלא תטעה, ראול,‬
‫הילדה שלי נולדה הודות לנס חג המולד.‬
‫המאפים!‬
‫החיוך האירוני הקטן הזה‬ ‫אומר לי שאתה לא מאמין בדברים האלה.‬
‫אני לא יודע. תקראי לי משוגע, אבל לא.‬
‫אני לא מאמין‬ ‫גם בגלגול נשמות או בהומאופתיה.‬
‫אפילו לא בגמדים.‬ ‫-ראול, אל תהיה כזה. יש דברים ש…‬
‫אדון סקפטי, גם אם זה מטריד אותך,‬ ‫יש דברים שאין להם הסבר.‬
‫עדיין.‬ ‫-זה נכון, כי…‬
‫פעם אנשים חשבו שגשם הוא נס,‬
‫עד שמישהו הוכיח‬ ‫שזאת התעבות של אדי מים בעננים.‬
‫אבל…‬ ‫-בין אם אנו יודעים או שלא,‬
‫לכל דבר יש הסבר הגיוני.‬ ‫-באמת?‬
‫איך אתה מסביר אהבה?‬
‫בכל יום אנשים מתאהבים‬ ‫במישהו שהם ממש לא אמורים להתאהב בו.‬
‫אבל זה בלתי נמנע.‬
‫חג מולד שמח!‬ ‫-טוב…‬
‫חג מולד שמח!‬
‫זה נס שאחרי כל האוכל הזה,‬ ‫מחר עוד נאכל ארוחת צוהריים של חג המולד.‬
‫כבר מאוחר לי, אז…‬
‫תודה רבה.‬
‫הזמנת מישהו?‬ ‫-לא.‬
‫שלום.‬
‫תיכנס.‬ ‫-כבר מאוחר מדי?‬
‫לא יכולתי להגיע קודם.‬
‫בלנקה, פאולה, גם אם אתן‬ ‫לא עובדות במפעל, אתן כמו משפחה עבורי.‬
‫תודה, אתה ממש מתוק.‬
‫תשתה משהו.‬ ‫-לא, אני אלך.‬
‫כבר מאוחר.‬
‫למרות שבמקרה הבאתי איתי בקבוק שמפניה.‬
‫טוב, אני הולך. תודה רבה.‬
‫לא, אתה לא הולך. אנחנו מספר זוגי של אנשים,‬
‫אפשר לשחק "שריידס".‬
‫בטח!‬ ‫-שריידס!‬
‫אני אוהב לשחק שריידס.‬
‫בטן.‬
‫כרס.‬
‫"השור הזועם"!‬ ‫-לא.‬
‫"מובי דיק"!‬ ‫-נגמר הזמן.‬
‫זה היה "תינוקה של רוזמרי".‬
‫תורנו.‬ ‫-כן.‬
‫תתחילי.‬ ‫-לא, אתה. תראה לנו מה יש לך.‬
‫רעיון טוב.‬
‫"מובי דיק"…‬
‫הזמן מתחיל.‬
‫"שכחו אותי בבית."‬ ‫-כן!‬
‫יש!‬ ‫-ילדה חכמה.‬
‫"רובין הוד."‬
‫"סור סיטרואן."‬
‫"מרסלינו, לחם ויין."‬
‫אזל הזמן.‬ ‫-זה היה "משחקי הרעב".‬
‫עשו כמה סרטים גם אחרי המעבר לדמוקרטיה.‬
‫"כנר על הגג."‬
‫אני לא…‬
‫אני לא מבינה.‬ ‫-נגמר הזמן.‬
‫"אהבה זה כל הסיפור."‬
‫הסרט האהוב עלינו.‬
‫סליחה, חוזה, אני לא מבינה אותך.‬ ‫-טוב.‬
‫"אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור"!‬ ‫-כן!‬
‫"סופרמן." "שיר אשיר בגשם."‬
‫נגמר הזמן.‬ ‫-"מרי פופינס."‬
‫זין!‬
‫זה לא היה קשה.‬
‫"ספרות זולה"!‬ ‫-יפה!‬
‫"הגרינץ'"!‬ ‫-כן.‬
‫"אי.טי"!‬ ‫-כן!‬
‫ידעתי את זה.‬
‫לעולם לא נדע.‬
‫"המבוך של פאן"!‬
‫בדיוק.‬
‫כן!‬
‫"לה לה לנד"!‬
‫כן!‬
‫לא עשית כלום!‬
‫טוב…‬
‫כל הכבוד.‬
‫ברכותיי.‬
‫אתם מחוברים יותר מאיתנו,‬ ‫ואנחנו ביחד מאז שנות העשרים שלנו.‬
‫זה סתם מזל.‬
‫זה אולי מזל,‬ ‫אבל אני רוצה שתהיה בן הזוג שלי כל חיי.‬
‫כלומר, למשחקי שריידס.‬
‫אני אוהבת את השיר הזה.‬
‫חוזה, בוא נרקוד.‬
‫קדימה.‬ ‫-רוצה לרקוד?‬
‫בוא.‬ ‫-לא.‬
‫בוא נרקוד.‬
‫אני לא יודע לרקוד.‬ ‫-אני אלמד אותך.‬
‫אי אפשר לרקוד לשיר הזה.‬ ‫-אפשר.‬
‫בוא, מתיאו, תרקוד איתי.‬
‫קדימה, תזוז.‬
‫אתה כזה משעמם.‬
‫כולכם מתוקים מדי כאן.‬
‫כן.‬
‫מישהו רוצה חטיף?‬
‫כן.‬ ‫-כדי שנתאושש.‬
‫טוב…‬ ‫-מה קורה פה?‬
‫הוא רקד.‬
‫הוא רקדן נוראי.‬
‫אולי הגיע הזמן ללכת, ראול.‬
‫הוא רוצה להמשיך לשחק שריידס!‬
‫אני אביא עוד שמפניה.‬ ‫-"עמוק בגרון"!‬
‫"מגרש השדים"!‬
‫"קינג קונג"!‬ ‫-הוא לא משחק! אתם טיפשים, או מה?‬
‫"טיטאניק"!‬
‫צדקנו!‬
‫ראול, אתה בסדר?‬
‫אלוהים, איזה פחד.‬
‫זה היה קרוב.‬
‫אני בסדר.‬
‫ראול, היד שלך.‬
‫אלוהים, הוא נשרף!‬
‫בבקשה!‬
‫מה נעשה עכשיו?‬ ‫-החוצה!‬
‫החוצה!‬ ‫-צא!‬
‫החוצה!‬
‫הוא עולה באש!‬
‫חוזה, תעשה משהו!‬
‫מה לעשות? מה אני אעשה?‬
‫תני לא את זה!‬ ‫-לא!‬
‫כן!‬ ‫-קדימה!‬
‫את שותה אלכוהול?‬ ‫-רק קצת.‬
‫הוא באמת שונא את חג המולד.‬
‫ראול!‬
‫אתה בסדר, ילד שלי?‬
‫אני בסדר.‬
‫מי זה?‬ ‫-ראול?‬
‫ארוחת הצוהריים של חג המולד הסתיימה.‬
‫אתה יכול לצאת.‬ ‫-תיכנסי.‬
‫את לא יכולה להאשים אותי.‬ ‫תראי מה קרה אתמול כשלא נזהרתי.‬
‫תביא את המעיל שלך, יש לי תוכנית שתאהב.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן.‬
‫אני עדיין קצת שרוף.‬
‫בסדר.‬
‫- אלו חיים נפלאים‬ ‫היום ב-18:00 -‬
‫לא.‬
‫למה? מה עשיתי לך?‬
‫אל תהיה כזה, זה סרט מקסים.‬
‫בכל שנה אני לחוץ יותר.‬ ‫-קדימה.‬
‫אם יש משהו גרוע יותר מחג המולד,‬ ‫אלה סרטים על חג המולד.‬
‫מותק, שמרתי לכם שני מקומות.‬
‫תודה, אימא.‬ ‫-בואי נטייל קצת ברגל.‬
‫אני לא יכולה.‬ ‫-למה?‬
‫אני נשיאת מועדון הסרטים של ולוורדה,‬ ‫ואני אחראית על ההקרנה.‬
‫איזו הפתעה. מה חשבתי לעצמי?‬
‫שוקו חם.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה.‬
‫תודה על הניסיון, אבל אני לא נשאר.‬
‫רפא, נתחיל עוד חמש דקות.‬ ‫-בסדר, גברתי.‬
‫טוב, אני נשאר.‬
‫אבל אני מבטיח לך שאשנא את הקיטש הזה.‬
‫חג מולד שמח!‬
‫חג מולד שמח, ג'ורג'!‬
‫חג מולד שמח!‬
‫חג מולד שמח, מר פוטר!‬
‫שנה טובה! אתה תבלה אותה בכלא!‬
‫לך הביתה, הם מחכים לך.‬
‫מרי!‬
‫מה זה?‬ ‫-תראה, אבא.‬
‫המורה אומרת שבכל פעם שפעמון מצלצל,‬
‫יש מלאך שמקבל כנפיים.‬
‫וזה נכון.‬
‫בוא נראה איזה שטויות יש לו כאן…‬
‫אתה כאן.‬
‫כן, אני כאן.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫לא, רק רציתי לוודא שאתה בסדר, שנוח לך.‬
‫ורציתי להגיד לך שבעוד כמה ימים‬ ‫כל הטעויות יהיו מתוקנות.‬
‫מצוין.‬
‫אני אמשיך לעבור על המסמכים,‬
‫אז יש לך את כל הזמן שתצטרך.‬
‫אתה נראה שמח.‬
‫כן? טוב, אני לא יודע, אולי…‬
‫אוויר ההרים עושה לי טוב.‬
‫אוויר ההרים… אתה נראה ישנוני.‬
‫הלכת לישון מאוחר?‬ ‫-קצת.‬
‫לכן אני שותה קפה חזק.‬ ‫-ברור.‬
‫אתה שותה קפה חזק.‬ ‫-נכון.‬
‫אתה כאן, עם קפה חזק,‬
‫ולא חשבת שאולי גם אני רוצה כזה!‬
‫מה?‬
‫אני צוחק, גבר.‬
‫טוב, תתחיל לעבוד.‬
‫איזה טיפוס מוזר.‬
‫שבעים יורו ליום על פרדה?‬
‫לא.‬
‫איפה האהבה לעיירה שלך?‬
‫תודה רבה.‬
‫כן! יש לנו פרדה.‬
‫שמעת אי פעם‬
‫על המילים "האצלת סמכויות"?‬
‫למה אתה אומר את זה?‬
‫זה לא שאני עושה הכול.‬
‫טוב…‬ ‫-זהו.‬
‫אנחנו יוצאים לארוחת ערב.‬
‫מה את אומרת?‬
‫בסדר.‬
‫- חג מולד שמח -‬
‫מוראלס,‬
‫אלווארס ולוסאנו.‬
‫הם ממש זהים, כאילו הגיעו מאותו שגר.‬
‫הם ניתנים להחלפה, ולא חיוניים לאנושות.‬
‫זה בסדר לשכוח מאחרים ולחשוב על עצמך.‬
‫אני יודעת.‬
‫אבל אני אוהבת לחשוב על אחרים.‬
‫את תמיד ככה, או שאת מכוונת לתואר של קדושה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני לא יודעת,‬ ‫אולי אני רק עם אימא שלי מגיל כל כך צעיר,‬
‫ששאר האנשים בעיירה הפכו למשפחה.‬
‫ובשביל משפחה עושים הכול, לא?‬
‫ברור.‬ ‫-תקשיב,‬
‫אל תשנה נושא, כי לא ענית על השאלה שלי.‬
‫למה אתה כל כך שונא את חג המולד?‬
‫אני אבקש סקטים, ספינת פיראטים ו…‬
‫אימא שלך ואני רוצים להגיד לך משהו.‬
‫מותק, אבא ואני מתגרשים.‬
‫אל תדאג, אלוף,‬ ‫אני אראה אותך כל סוף שבוע שני.‬
‫באמת?‬
‫טוב, קטנצ'יק, בוא הנה. תגיד לי,‬
‫מה היית רוצה לקבל בחג המולד?‬ ‫-שההורים שלי לא יתגרשו.‬
‫קונסולת וידאו תספק אותך?‬
‫מסכן.‬
‫לא, כבר התגברתי על זה.‬
‫את מבינה אותי עכשיו, נכון?‬ ‫ההורים שלי גנבו ממני את חג המולד לנצח.‬
‫לא לנצח.‬
‫אני אוודא…‬
‫שהשנה תיהנה.‬
‫הינה החשבון.‬
‫תודה.‬
‫מה קרה? אתה לא סומך עליהם?‬
‫אני רואה חשבון, פאולה.‬
‫ניסו לעבוד עליי בכל דרך אפשרית.‬ ‫אני לא סומך על אף אחד.‬
‫זה ממש עצוב.‬
‫אתה צריך לתת קצת יותר אמון באנשים.‬
‫את צודקת.‬
‫הקינוח על חשבון הבית.‬
‫אתה רואה?‬
‫יש כל כך הרבה אבני מרצפות בעיירה‬ ‫כשהולכים ככה…‬
‫אתה כזה טיפשון.‬
‫שוב אימא שלי.‬
‫תענה לה.‬
‫באמת?‬ ‫-בטח.‬
‫אני אשאיר אתכם לבד.‬
‫שלום, אימא.‬ ‫-בלתי אפשרי לתפוס אותך!‬
‫כן, סליחה, לא עניתי קודם.‬
‫אנחנו לא מדברים אפילו בחג המולד.‬ ‫-כן, אני יודע שזה חג המולד.‬
‫זה לא בסדר.‬ ‫-אולי תיתני לי לדבר, בבקשה?‬
‫קדימה.‬
‫תודה.‬ ‫-מה?‬
‫אני עובד מחוץ למדריד כמה ימים…‬
‫כן?‬ ‫-אבל אם תרצי,‬
‫כן?‬ ‫-נוכל לאכול יחד ארוחת צוהריים בחג ההתגלות.‬
‫ברצינות?‬ ‫-כן.‬
‫בן שלי, כל כך שימחת אותי! זה ממש נפלא…‬
‫אל תבכי, זה לא עניין גדול.‬ ‫-זה פשוט שאתה אף פעם לא…‬
‫איזה פתי!‬
‫הוא הגרינץ'.‬
‫עכשיו תחטפו!‬ ‫-אחריו!‬
‫קדימה!‬ ‫-רוצו!‬
‫תזרקו עליו כדורי שלג, מהר!‬ ‫-קדימה, שובבים קטנים!‬
‫תזרקו עליו את הכדורים!‬
‫פגעתי לו בפרצוף!‬
‫רוצו!‬ ‫-ראול!‬
‫בוא, אנחנו נאחר.‬
‫לא, הייתי…‬
‫להתראות, חבר'ה.‬
‫ביי, גרינץ'.‬
‫הבן שלך רוקד על שלפוחית השתן שלי.‬
‫אפשר להרגיש?‬
‫בטח.‬ ‫-אם אתה רוצה…‬
‫מדהים.‬
‫טוב, אתם זוכרים שהפעמון שלי נפל‬
‫במכל המרציפן?‬
‫כן!‬ ‫-כמעט חטפתי התקף לב.‬
‫זה היה טוב.‬
‫למה אתה לא נרשם למשחקי הקלפים שלי?‬
‫משחקי קלפים?‬
‫מדהים.‬
‫לי לקח שמונה שנים‬ ‫עד שהוזמנתי למשחקי הקלפים של ארתורו.‬
‫גם לי.‬
‫בוודאי, ארתורו, זה יהיה לי לכבוד.‬
‫כן?‬ ‫-תודה רבה.‬
‫בראבו!‬
‫חכה ותראה, אתה תאהב את זה.‬
‫חג המולד הוא זמן של תקווה,‬
‫זמן של חיים.‬
‫נהדר, מרגה.‬
‫נמשיך מחר. היה נפלא, טוב יותר מהמקור.‬
‫היית מצוינת.‬
‫טוב,‬
‫פספסתי את החזרה.‬
‫ככה לא יהיו ספוילרים.‬
‫רק את יכולה להצחיק אותי ביום כזה.‬
‫למה? מה קרה?‬
‫אנחנו יכולים לדבר במקום שקט?‬
‫כן.‬
‫דבר איתי, מה זה כל המסתורין הזה?‬
‫זה חדר כיתה ה' שלנו.‬
‫תראי.‬
‫זה היה השולחן שלי.‬
‫- מתיאו ופאולה -‬
‫הייתי חולם בהקיץ שאני מנהל את לה נבידניה.‬ ‫-ועכשיו זו המציאות.‬
‫כן, אבל אני לא יודע לעוד כמה זמן.‬
‫למה אתה אומר את זה? מה קרה?‬
‫ראול מצא כמה טעויות שאבא שלי עשה בחשבונות.‬
‫איזה מין טעויות?‬ ‫-דברים קטנים.‬
‫ראול תוקף בלי רחמים.‬ ‫-לא. הוא אולי נראה קשוח, אבל הוא אדם טוב.‬
‫הוא אדם טוב, פאולה?‬
‫לי הוא הראה שהוא מנוול אמיתי.‬
‫מתיאו, אתה מקנא כי אני יוצאת איתו?‬
‫מה?‬
‫לא ידעתי את זה.‬
‫סליחה, זה לא חשוב.‬
‫חכה.‬
‫מה ראול אמר בדיוק?‬
‫אם אבא שלי לא היה בריא, זאת לא בעיה שלו.‬
‫הדוח שלו יגמור אותנו, פאולה.‬
‫זה יכול להיות הסוף של לה נבידניה.‬ ‫-העיירה תיהרס.‬
‫ראול לא יעשה את זה.‬
‫הוא היה אומר משהו.‬
‫אם הוא יגיד לך, אולי לא תהיו ביחד.‬
‫סליחה שאני מעציב אותך.‬
‫תחשבי על זה, לא אכפת לו מה יקרה לנו.‬
‫אחרי שהוא יסיים את הדוח,‬ ‫הוא יעזוב, ולא נראה אותו שוב.‬
‫מתיאו היה הרוס.‬
‫זה הדוח של ראול.‬
‫יכול להיות שהמפעל ייסגר.‬ ‫-מה?‬
‫חוזה מריה, הם סוגרים אותו.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫ומה שיותר גרוע,‬ ‫הוא היה גס רוח, צעק, העליב…‬
‫זה אפילו הידרדר למכות.‬
‫הוא בחור מסוכן מאוד.‬
‫כן, נכון?‬
‫ובום! הוא נתן לו אגרוף בפרצוף.‬
‫זה נורא.‬
‫הוא אומר שהוא לא יעצור‬ ‫עד שיהרוס את כל העיירה.‬
‫עוד נראה מי יהרוס את מי. נראה.‬
‫הוא צריך לחזור למדריד.‬ ‫-אם אראה אותו, אפוצץ לו את הצורה.‬
‫לך!‬
‫בתיאבון.‬
‫האורז הזה נראה טעים, מרגה.‬ ‫-נכון.‬
‫בדיוק התכוונתי לקום.‬
‫קרה משהו?‬ ‫-כאילו שאכפת לך.‬
‫מה?‬
‫לא, כלום.‬
‫נתראה מחר, לואיסה.‬
‫ברוך שפטרנו.‬
‫חוזה מריה! חוזה!‬
‫מריה, חוזה מריה!‬ ‫-חוזה, בוא ניסע.‬
‫חוזה מריה! מריה חוזה!‬
‫תירגע.‬
‫אתה תראה.‬
‫תעבור.‬
‫שלום.‬
‫איזה יום היה לי!‬
‫אנשים מתנהגים בצורה ממש מוזרה. זה…‬
‫פאולה?‬ ‫-יש לי שאלה.‬
‫מצאת טעויות כלשהן בחשבונות של לה נבידניה?‬
‫כן. למה?‬
‫מפתיע אותי שלא סיפרת לי.‬
‫לא רציתי להדאיג אותך.‬ ‫-לסגור את המפעל‬
‫ולהשאיר חצי מאנשי העיירה‬ ‫בלי עבודה זה מדאיג.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫המפעל לא חייב להיסגר.‬ ‫-מתיאו סיפר לי.‬
‫אני לא יודע מה הוא אמר לך,‬ ‫אבל כללתי את הטעויות בדוח שלי‬
‫כי זו העבודה שלי. זה מה ש…‬
‫נכון, העבודה שלך.‬
‫כן.‬ ‫-ומה לגבי העבודה של כל השאר?‬
‫לא אכפת לך ממריה חוזה וחוזה מריה?‬
‫הם עומדים להפוך להורים.‬ ‫-אכפת לי. אני לא מפטר אף אחד.‬
‫ונתתי למתיאו עוד זמן לתקן את זה.‬ ‫זאת הסיבה שנשארתי.‬
‫את זה הוא לא אמר.‬
‫זאת האמת. למה שאשקר?‬
‫אולי כדי שאשכב איתך?‬
‫פאולה, איך את יכולה להגיד את זה?‬ ‫את יודעת שזה לא נכון.‬
‫אני לא יודעת עליך כלום!‬ ‫רק שאתה שונא את חג המולד,‬
‫ושבקרוב תעבור לעיירה אחרת, לחברה אחרת,‬
‫ותהרוס אנשים אחרים שרוצים לעבוד!‬ ‫-את באמת חושבת ככה?‬
‫אמרת את זה בעצמך, לא?‬
‫"רואי חשבון טובים הם כמו מכונות,‬ ‫קרים וחסרי רגשות."‬
‫אם ככה את חושבת, אני לא יודע למה את איתי.‬
‫גם אני לא.‬
‫ערב טוב.‬
‫ערב טוב, כרים.‬
‫יין אדום, בבקשה.‬
‫אין לי.‬
‫מה הכוונה? אני רואה שם את הבקבוק.‬
‫הבקבוק הזה?‬
‫הוא שמור.‬
‫למקומיים. נכון?‬
‫אז תן לי משהו אחר, לא אכפת לי.‬
‫יש לי משהו במיוחד בשבילך.‬ ‫-תודה.‬
‫"הבתולה מסרקת את שיערה‬
‫בין הווילונות היפים‬
‫שיערה ארוך וזהוב‬
‫המסרק שלה עשוי מכסף משובח…"‬
‫על חשבון הבית.‬
‫שתה.‬
‫זאת השעה? לא חשבתי שכל כך מאוחר.‬
‫אני חייב ללכת.‬
‫לך!‬
‫לך מפה!‬
‫מנוול חסר בושה!‬
‫לילה טוב.‬
‫אספסוף!‬
‫אלוהים!‬
‫- גרינץ' -‬
‫בוקר טוב.‬
‫שלום.‬
‫להתראות.‬
‫לא יכול להיות.‬
‫- הוצאות יומיות -‬
‫מנוולים ידידותיים.‬
‫תרצה קצת מרק, בני?‬
‫האמת שאשמח.‬
‫הוא יכול להעיר את המתים.‬
‫אפשר לשאול אותך משהו?‬
‫בוודאי, בני.‬
‫נראה שאתה היחיד בעיירה שלא שונא אותי.‬
‫"שנאה היא הטירוף של הלב."‬
‫לורד ביירון אמר את זה,‬
‫לא אני.‬
‫אני…‬
‫הכי הרבה שאני יכול לעשות זה לצטט אותו.‬
‫אתה יודע איפה הבן שלך?‬
‫אני רוצה לדבר איתו.‬
‫כמוני כמוך.‬
‫כשאתם מוכנים.‬
‫באנו מהמזרח, בעקבות כוכב…‬
‫הבתולה ויוסף הקדוש לא מדברים בסצנה הזאת.‬
‫אולי נוכל להיות בשקט?‬ ‫-סליחה.‬
‫אני באמת מצטערת, זה רק ש…‬
‫עם כל מה שקורה בלה נבידניה,‬ ‫כולנו קצת לחוצים.‬
‫לא אכפת לי. אנחנו כאן כדי להתכונן למחזה,‬
‫לא כדי לרכל.‬
‫אני לא מרכלת.‬ ‫-בסדר.‬
‫אתה יכול להמשיך בבקשה, ארתורו?‬ ‫-תודה.‬
‫באנו מהמזרח…‬
‫אתה מוכן לא להרעיש? אנחנו בחזרה.‬
‫סליחה.‬
‫תודה. קדימה.‬
‫באנו מהמזרח…‬ ‫-באמת?‬
‫כמה פעמים ביקשתי ממך‬ ‫לכבות את הטלפון בזמן החזרות, מרגה?‬
‫אני מצטערת, אבל לבן שלי יש דלקת שקדים.‬
‫פאולה, תירגעי קצת, טוב?‬
‫בסדר, אני אירגע, כמו כולכם,‬
‫ונעשה מעצמנו צחוק‬ ‫מול האנשים משיאי גינס, נכון?‬
‫אתה כזה אידיוט.‬
‫תירגעי, טוב?‬
‫זאת לא אשמתי שהתברר שרואה החשבון הוא אפס!‬
‫מי אתה חושב שאתה, פרחח?‬
‫צא מפה.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-צא מפה!‬
‫ברור שאני הולך.‬
‫תירגע.‬ ‫-זין על זה.‬
‫תישאר פה ותדברו על זה, ניקו.‬ ‫-אין סיכוי.‬
‫תמשיך בבקשה, ארתורו.‬
‫באנו מהמזרח, בעקבות כוכב בשמיים,‬
‫כדי לכבד את מלך היהודים.‬
‫מה את חושבת?‬
‫יש רווח שולי גבוה, נכון?‬
‫הכול עובר דרך ולוורדה. ייצור, הפצה, הכול.‬
‫אתה כבר הולך הביתה? יש אנשים ברי מזל.‬ ‫-לא, מתיאו. אני רוצה לדבר איתך.‬
‫מה?‬ ‫-מה אמרת לפאולה?‬
‫היא חושבת שזאת אשמתי שהמפעל ייסגר.‬
‫מה הכוונה שהמפעל ייסגר? לא, היא מבולבלת.‬
‫אתה מכיר את פאולה.‬
‫אל תדאג, תוך 24 שעות החשבונות יסתדרו.‬
‫בסדר?‬ ‫-לא.‬
‫אני מחפש אותך כל היום, אז…‬ ‫-ראול, הייתי שמח, אבל אני לא יכול לדבר.‬
‫הם רוצים לגנוב את הנוסחה לנוגט הרך.‬
‫אבל הם יקבלו את הנוסחה לקוקה קולה‬ ‫לפני שיקבלו את זה.‬
‫עשרים וארבע שעות.‬
‫סיור?‬
‫בואו אחריי.‬
‫עוד אחת.‬ ‫-פאולה,‬
‫מחר ערב השנה החדשה.‬ ‫יש לנו את המחזה, האנשים משיא גינס באים.‬
‫את לא חושבת שכדאי שתלכי הביתה?‬
‫לא. אני חושבת שכדאי שתניח לי.‬
‫נמאס לי להגיד כן לכל העולם.‬
‫עכשיו אני אומרת לא.‬
‫לא!‬
‫אני לא משרת אותך.‬
‫תן לי משקה, לעזאזל!‬
‫כולם משתכרים בחג המולד, אז גם אני.‬
‫לא, כי את שותה כדי לשכוח.‬
‫ואת תמיד אומרת שחג המולד הוא בלתי נשכח.‬
‫בלתי נשכח…‬
‫אתה יודע מהו חג המולד, כרים?‬
‫חג המולד הוא חרא!‬
‫נמאס לי מרועי צאן, ממרציפן‬
‫ומהקישוטים המטומטמים האלה!‬
‫מה קורה פה?‬ ‫-תראו מי כאן! מתיאו!‬
‫נהדר לראות אותך.‬
‫רוצה לשתות?‬
‫לא, אני חושב ששתית מספיק בשביל שנינו.‬
‫מה? עדיין מוקדם, לא?‬
‫איזה שעון יפה.‬
‫הוא של אבא שלי.‬
‫אני אלווה אותך הביתה.‬
‫בסדר?‬
‫טוב, בואי נלך.‬
‫זה שלך, לא?‬
‫איך שאני לא מסתכלת על זה,‬
‫אני לא מבינה איך נתתי לראול להטעות אותי.‬
‫הוא נראה כל כך…‬
‫כל כך אמיתי!‬ ‫-אם זה מנחם אותך,‬
‫גם אני חשבתי בהתחלה שהוא בחור טוב.‬ ‫-כן, אבל אתה לא…‬
‫לא משנה.‬
‫רק המקומיים מבינים‬ ‫את הערך האמיתי של לה נבידניה.‬
‫אף רואה חשבון לא יכול לשים על זה מחיר.‬
‫אני בוכה כאן כמו תינוקת שיכורה‬ ‫בזמן שאתה עלול לאבד את העסק המשפחתי שלך.‬
‫אני לא רוצה לחשוב על זה.‬ ‫-מצטערת.‬
‫הייתי הולך עכשיו לבית שלי באלגרבה,‬ ‫קונה סירה קטנה,‬
‫וסוף סוף נהנה מקצת זמן לעצמי.‬
‫זה ממש יתאים לי עכשיו.‬
‫תקשיבי,‬
‫יש לי רעיון.‬
‫אולי ניסע לכמה ימים אחרי חג המולד?‬
‫נוכל לשכוח מהחברה, מרואי החשבון…‬
‫מהמחזה, מבית הספר, מההוסטל ומראול. מהכול!‬ ‫-מהכול.‬
‫זה יהיה מושלם. רק את, אני והים.‬
‫אני מצטער.‬
‫לא…‬ ‫-נסחפתי.‬
‫לא…‬
‫זה פשוט ש…‬
‫אני קצת בבלגן.‬
‫אני צריכה קצת זמן.‬ ‫-ברור.‬
‫בוא הנה.‬
‫בוקר טוב. קומו מהמיטות!‬
‫היום האחרון של השנה סוף סוף הגיע,‬
‫ואנחנו רוצים לומר למאזינינו שלפני הענבים,‬
‫מחכה לכם תוכנית מיוחדת מאוד בוולוורדה.‬
‫זה עשוי להיות מחזה לידת ישו הגדול בעולם.‬
‫היום אחר הצוהריים תושבי ולוורדה‬ ‫ינסו לשבור את שיא העולם של גינס,‬
‫ולכתוב את שם העיירה באותיות זהב‬ ‫בספרי ההיסטוריה.‬
‫שלום.‬ ‫-מה את רוצה עכשיו?‬
‫שתחזור למחזה לידת ישו.‬
‫איבדתי עשתונות,‬
‫ואני ממש מצטערת.‬
‫וגם חסרים לך אנשים כדי לשבור את השיא, לא?‬ ‫-ניקו!‬
‫בטח, אני אביא את הג'קט שלי.‬
‫חכי רגע, אני לובש את זה!‬ ‫-אתה יכול להתלבש שם.‬
‫אני יכול לסחוב משהו.‬ ‫-בטח, צב שכמותך!‬
‫אני צב?‬ ‫-כן.‬
‫שימי לב.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫"רועי צאן, לבית לחם."‬
‫בהצלחה.‬ ‫-תודה.‬
‫בוסית, בואי.‬ ‫-אני באה.‬
‫להתראות, ראול.‬ ‫-להתראות.‬
‫חוזה.‬
‫פאולה, מה יותר מתאים לבתולה, זה…‬
‫או זה?‬
‫הראשון. השני גורם לך‬ ‫להיראות כאילו יש לך גזים.‬
‫פאולה, יש לך דקה?‬ ‫-לא.‬
‫פאולה.‬ ‫-מה?‬
‫זה לא מור. אלה בוטנים.‬
‫אף אחד לא יראה את זה.‬
‫אני שחקן מתודי.‬
‫איך אני אמור להיכנס לדמות‬ ‫כשאני מביא בוטנים לישו?‬
‫פאולה!‬ ‫-מה?‬
‫בואי, בבקשה!‬ ‫-מה קרה?‬
‫תראי, זה בסדר? או שאני צריכה להתאפר עוד?‬
‫אולי תורידי קצת? את כובסת, לא מריה מגדלנה.‬
‫ברצינות?‬ ‫-אלוהים.‬
‫פאולה, לפרדה יש קצת שלשול,‬ ‫אבל אל תדאגי, נתתי לה אורז.‬
‫נהדר. עוד משהו?‬
‫האמת שכן.‬
‫אני לא משחק את יוסף הקדוש.‬ ‫-מה?‬
‫סליחה.‬
‫פאולה, מר פואנטס כאן, הפוסק בעניין השיא.‬
‫פאולה!‬
‫לא!‬ ‫-פאולה?‬
‫מי צודק?‬ ‫-מה עדיף, מלאך או רועה צאן?‬
‫מספיק!‬
‫טוב…‬
‫אני מאמינה שבעבודה שלך עם שיאי עולם‬
‫כבר ראית דברים מוזרים יותר, לא?‬
‫פאולה.‬
‫את בסדר?‬
‫לכי, אני לא רוצה לדבר עם אף אחד.‬
‫לעזאזל, פאולה, תפתחי! האיש מהשיאים כאן!‬
‫לא אכפת לי מהשיא, מלידת ישו, מיוסף הקדוש‬
‫או מרועי הצאן המזדיינים!‬
‫אני מתפטרת.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫את התחלת את כל זה.‬
‫כן, ותראי איזה בלגן!‬
‫תגידי להם שאני מצטערת לאכזב אותם,‬ ‫אבל אני כבר לא מסוגלת.‬
‫מה הכוונה "לאכזב אותנו"?‬
‫אנחנו מעריצים את האדמה שאת דורכת עליה‬ ‫בזכות כל העבודה הקשה שלך.‬
‫דיברנו על זה במפעל לפני כמה ימים.‬
‫את הפקת מחזה לידת ישו מופלא בכוחות עצמך.‬
‫אפילו הצלחת לגרום לעירייה‬ ‫להגדיל את התקציב.‬
‫- אביזרים -‬
‫תודה.‬
‫אבל לא עשיתי הכול בכוחות עצמי.‬
‫שלום, אמיליו. שנה טובה.‬
‫איך הולכת חופשת החג?‬ ‫-טוב.‬
‫תמיד טוב לבלות זמן עם הנכדים.‬
‫אני רוצה שתגיע לפגישה במשרד ביום שני.‬
‫כן. סליחה, אמיליו…‬ ‫סליחה שלא התקשרתי אליך קודם,‬
‫אבל אני עוד בוולוורדה,‬ ‫מסיים את ביקורת הספרים.‬
‫אתה שותה שמפניה או מה?‬
‫שלחת לי את הדוח במייל,‬
‫וכבר שלחתי אותו ללקוחות.‬
‫מה זאת אומרת? לא שלחתי לך שום דוח.‬
‫חכה רגע.‬
‫מי ביקש את הדוח על לה נבידניה?‬
‫קבוצת השקעה סינית.‬
‫הם רצו לבדוק את החשבונות לפני המעבר לסין.‬
‫לעזאזל.‬
‫אמיליו, תקשיב לי טוב.‬
‫לא אני שלחתי לך את הדוח.‬
‫זה מתיאו סלינאס.‬ ‫הוא שלח לך דוח כוזב מכתובת המייל שלי.‬
‫אתה לא נסחף עם השנאות הקטנוניות שלך, נכון?‬
‫על מה אתה מדבר? אני לא…‬ ‫-חכה רגע.‬
‫בבקשה, צאו מפה! מהר!‬
‫שמעתי שהפכת לאויב של כל העיירה‬ ‫כי אתה שונא את חג המולד.‬
‫זה לא קשור.‬
‫וגם ההתאהבות בחברה של הבמאי?‬
‫היא החברה שלי!‬
‫הבחנתי בכמה חריגות, ואמרתי לו לתקן אותן.‬
‫אמרת לו?‬
‫אם ראית חריגות,‬
‫היית צריך לדווח עליהן, כי זאת החובה שלך!‬
‫עשיתי את זה בשביל תושבי העיירה.‬ ‫הם אנשים טובים.‬
‫אז רוח חג המולד סחפה אותך?‬
‫אל תצחיק אותי!‬
‫מתיאו.‬ ‫-היי.‬
‫אתה בדרך למחזה לידת ישו?‬ ‫-לא, קודם אנחנו צריכים לדבר.‬
‫הייתי שמח, אבל כבר מאוחר. יש לי אורחים.‬
‫אורחים מסין, אולי?‬
‫מסין? מצחיק.‬
‫אני לא מבין מה הכוונה. אני חייב לזוז.‬
‫טוב, אני אבוא איתך ונוכל לדבר.‬
‫זייפת את הדוח שלי.‬
‫על מה אתה מדבר?‬ ‫-אני יודע למה עשית את זה.‬
‫נכון. סליחה.‬
‫גם לי זה גרם להרגיש רע,‬
‫אבל לא הייתה לי ברירה.‬ ‫-יש לך חוצפה!‬
‫תראה, ראול, ביני לבינך,‬
‫ולוורדה היא מקום נהדר לכמה ימים בקיץ,‬ ‫כדי לברוח מהחום.‬
‫אבל אני לא יכול להישאר בחור הזה‬ ‫ולהסריח ממרציפן כמו אבי.‬
‫אתה מבין אותי, אתה מת לעוף מפה!‬
‫אני לא מרמה אף אחד.‬ ‫-ראול, לא חשבתי שאתה כזה קדוש.‬
‫אני ארוויח הון מהמכירה הזאת.‬ ‫אני לא צריך להיות היחיד שירוויח ממנה.‬
‫אתה מנסה לשחד אותי?‬ ‫-אתה אומר את זה כאילו זה משהו רע.‬
‫בחייך.‬
‫חמישה עשר אלף יורו, וזהו.‬
‫מה אכפת לך? כל העיירה שונאת אותך.‬
‫כולם שונאים אותי הודות לך! אתה רימית אותם!‬
‫לא מפריע לך לפטר אותם?‬
‫יש להם משפחות, ילדים, משכנתאות…‬
‫זה לא מגיע להם.‬
‫מתיאו, עוד יש זמן למנוע את זה.‬
‫אל תמכור את לה נבידניה.‬
‫תחשוב על אבא שלך.‬
‫הוא בחיים לא היה עושה דבר כזה.‬
‫איזה זין.‬
‫אתה צודק.‬
‫כסף גורם לאנשים לעשות דברים מוזרים.‬
‫רגע האמת הגיע.‬
‫הרגע שכולנו חלמנו עליו.‬
‫היום נכניס את ולוורדה לספרי ההיסטוריה!‬
‫תחי ולוורדה!‬
‫הגיע הזמן להתחיל לנוע בשורה…‬
‫מה קרה?‬
‫יקירתי,‬
‫את בסדר?‬
‫אני בסדר.‬
‫אני חושבת שזה היה ציר.‬
‫לא, אלה רק העצבים.‬ ‫-אלה לא עצבים. בואי ניסע לבית החולים.‬
‫לא!‬
‫זה רק ציר!‬ ‫זה יכול לקחת שעות עד תחילת הלידה!‬
‫אבל…‬
‫זה נכון.‬
‫אני אישאר.‬
‫אני לא רוצה לפספס את המחזה.‬
‫לא יהיה בטוח יותר לנסוע לבית החולים?‬
‫אם היא רוצה להישאר, תן לה. אל תלחץ עליה.‬
‫לכי למקום שלך.‬
‫פאולה, בבקשה.‬ ‫-תחזור גם אתה למקום.‬
‫טוב, בואו נצא.‬
‫- אין קליטה -‬
‫חרא!‬
‫שלום?‬
‫הצילו!‬
‫שלום!‬
‫מהרו, או שתחמיצו‬ ‫את מופע חג המולד הנהדר הזה.‬
‫אנחנו רואים שהשחקנים שלנו כבר מתכוננים,‬ ‫כולם מתרכזים.‬
‫בקרוב יתחיל המחזה.‬
‫אנחנו מכוונים לשיא‬ ‫של מחזה לידת ישו הגדול בעולם!‬
‫תנו את כל מה שיש לכם, אנשי ולוורדה!‬ ‫-אלוהים.‬
‫הכול בסדר, נכון?‬ ‫-כן, מעולה.‬
‫לא יכול להיות…‬
‫קדימה!‬
‫לוולוורדה!‬
‫קדימה.‬
‫דיו!‬
‫מכאן, חוזה.‬
‫בוא נשאל את רועה הצאן הנחמד הזה.‬
‫הוא בטוח יעזור לנו.‬ ‫-בטוח שכן.‬
‫סליחה, אשתי עומדת ללדת,‬ ‫ואנחנו צריכים מקום לנוח בו.‬
‫אין מצב, אחי. המקום מפוצץ.‬
‫ניקו!‬ ‫-זאת אומרת…‬
‫לא נותר מקום, אדוני.‬
‫אל תדאג, חוזה.‬
‫אלוהים הכין עבורנו מקום,‬
‫באבוס הזה.‬
‫אלוהים.‬
‫קדימה.‬
‫חג מולד שמח!‬
‫זהירות במדרון!‬
‫לא יכול להיות שזה קורה.‬
‫לוולוורדה! קדימה!‬
‫ילדים טובים!‬
‫מהר יותר!‬
‫חג מולד שמח!‬
‫אין יותר שלג.‬
‫אולי תעלו לכביש?‬
‫- ולוורדה 3,5 -‬
‫דיו!‬
‫מה החדשות, רועה צאן?‬
‫טוב,‬
‫עכשיו, שהכול מסודר,‬ ‫אפשר לחתום ולקבל בברכה את השנה החדשה.‬
‫הוא אומר שקודם‬ ‫הוא רוצה לצפות במחזה לידת ישו.‬
‫המסורת הזו מרתקת אותו.‬
‫הבנתי. אבל יש לנו זמן‬ ‫עד שיגיעו שלושת האמגושים.‬
‫איש ואישה הגיעו מנצרת.‬
‫העיפו אותם מהאכסניה.‬
‫אין להם מקום לישון בו!‬
‫הם מצאו אבוס.‬
‫הם אומרים שהיא עומדת ללדת.‬
‫הללו את האל!‬
‫לאט יותר!‬
‫תאטו! זהירות עם ה…‬
‫אבני המרצפות.‬
‫תאטו!‬
‫זהירות בעיקול!‬
‫לבלום!‬
‫מהר, מרטין!‬
‫הבת שלי לקחה לי את הכנפיים.‬ ‫-תזדרז.‬
‫עבודה מעולה, חבר'ה.‬
‫חוזה מריה!‬ ‫-כן?‬
‫אתה צריך לעלות.‬ ‫-טוב.‬
‫קדימה, תרכיב את הכנפיים.‬ ‫-בסדר.‬
‫הוא נולד!‬
‫ישו התינוק נולד!‬
‫תזכור לבטא הכול נכון.‬
‫הינה אורנו, שמחתנו!‬
‫אני כה מאושר, מריה.‬
‫"אני מביא לך בשורות משמחות."‬
‫אני זוכר.‬ ‫-בסדר.‬
‫מה אני שומעת?‬
‫זאת הבחורה שלי.‬
‫האם זהו בכיו של…‬
‫לא.‬ ‫-אנחנו נוסעים לבית החולים!‬
‫אתם לא יכולים ללכת!‬ ‫אין לה פתיחה של יותר משלושה ס"מ!‬
‫לא אבזבז זמן על משחק.‬
‫הילד שלי עומד להיוולד!‬ ‫-אתה לא יכול לעזוב אותי! זה חשוב!‬
‫תראי, פאולה,‬
‫אם מחזה לידת ישו כל כך חשוב לך,‬
‫כנראה שהחיים שלך‬ ‫ריקים יותר ממה שחשבתי! קחי.‬
‫יקירתי!‬
‫הוא מגיע!‬
‫אלוהים, בואי נזוז.‬
‫קדימה, ראול.‬
‫אימא.‬
‫אל תתקרבי אליי עם הכנפיים האלה, מתוקה.‬
‫מלאכית או מוכרת ערמונים? בחירה שלך.‬
‫הינה אורנו, שמחתנו.‬
‫אני כה מאושר, מריה.‬
‫מה אני שומעת במרחק?‬
‫האם זהו בכי של תינוק?‬
‫גם אתה לא?‬ ‫-לא.‬
‫בטח ממש מלהיב להיות שם למעלה.‬
‫אנחנו לא יכולים להמשיך בלי מלאך. בבקשה!‬
‫בבקשה!‬ ‫-פאולה!‬
‫ראול?‬ ‫-פאולה!‬
‫ראול!‬
‫פאולה.‬ ‫-ראול.‬
‫אתה רוצה להיות המלאך?‬ ‫בטח שכן. כמה טוב שהגעת.‬
‫מתיאו…‬ ‫-לא, תקשיב, אין זמן לקנאה.‬
‫כן.‬ ‫-תקשיב לי…‬
‫מתיאו…‬ ‫-השורה שלך:‬
‫"אני מביא לך בשורות משמחות.‬ ‫משיח גדול נולד."‬
‫לה נבידניה…‬ ‫-הבנת? אני כל כך שמחה!‬
‫בנים, בנות! אקשן!‬
‫אתה מוכן? תרימו אותו!‬
‫בואו ניכנס, ראינו הכול.‬
‫תראו!‬
‫מלאך!‬
‫תגיד את השורה שלך, ראול.‬
‫"אני מביא לך בשורות משמחות."‬
‫אני מביא לך…‬
‫תקשיבו לי, כולם!‬
‫לה נבידניה בסכנה.‬
‫מה?‬
‫מתיאו סלינאס רוצה למכור אותה.‬
‫הוא נוכל. הוא הונה את כולכם.‬
‫גם אותי.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫הוא זייף את החשבונות‬ ‫כדי לנפח את ערך החברה.‬
‫ואחרי המכירה, הם יעברו מפה.‬ ‫-לא!‬
‫הם יסגרו את המפעל שלכם!‬
‫בן זונה.‬
‫לא אכפת לו, הוא אפס.‬
‫הוא הונה את אביו,‬
‫שהקדיש את כל חייו לעיירה הזאת, למפעל הזה.‬
‫בוגד!‬
‫מגעיל.‬
‫הוא אומר את האמת?‬
‫תירגע, אבא. זה לא נוגע לך.‬
‫זה לא נוגע לי?‬
‫אבא…‬
‫תירגעו, אנחנו נחתום וזה הכול.‬
‫זה כל מה שנשאר לעשות.‬
‫מה הוא אמר?‬
‫אני עדיין הבעלים של לה נבידניה.‬
‫הבן שלי חייב לדעת. עד יום מותי,‬
‫החברה הזאת לא תעזוב את ולוורדה.‬
‫בראבו!‬
‫כן, אדוני!‬
‫תחי ולוורדה!‬
‫בראבו!‬
‫תחי ולוורדה!‬ ‫-בראבו!‬
‫לך מפה!‬
‫לך!‬
‫ראול, אתה בסדר? נפצעת?‬
‫אני בסדר.‬
‫אני חושב שהרסתי את השיא שלך.‬
‫השיא לא חשוב.‬
‫יחי הגרינץ'!‬
‫הגרינץ' הציל את ולוורדה!‬
‫בראבו!‬
‫כן, אדוני!‬ ‫-כל הכבוד!‬
‫נראה שמלאך קיבל את הכנפיים שלו.‬
‫המכונית שלי.‬
‫בדיוק בזמן.‬ ‫-כן.‬
‫יש לי משהו להגיד לך.‬
‫אני יודע שזה נשמע משוגע כשזה בא ממני, אבל…‬
‫אני חושב שחוויתי נס חג המולד.‬
‫כשהייתי אבוד בתוך השלג,‬
‫הופיעה מזחלת.‬
‫משום מקום.‬ ‫-המזחלת של טוניו.‬
‫טוניו?‬
‫טוניו, אחיה של מרגה.‬
‫הוא מוציא טיולים בשבילים.‬
‫ברור.‬
‫איזה טיפש אני. ברור.‬
‫את לוקחת אותי לראות סרטי חג המולד,‬ ‫וזה מה שקורה.‬
‫בכל שנה אנחנו יוצאים לטיול עם בית הספר.‬ ‫הילדים אוהבים את כלבי המזחלת.‬
‫כלבים?‬
‫כן, למה?‬
‫לא משנה.‬
‫טוב…‬
‫שמור על עצמך.‬ ‫-גם את.‬
‫להתראות.‬ ‫-להתראות.‬
‫ראול!‬
‫ראול.‬
‫ראול, אתה בסדר? מה קרה?‬
‫אלה לא היו כלבים.‬
‫ראית אותו, נכון?‬ ‫לא יכולתי שלא לצחוק לו בפרצוף.‬
‫הוא מתלבש כמו סנטה כדי לשתות בחינם.‬
‫הוא אומר, "הו, הו, הו", בירה.‬
‫"הו, הו, הו", בירה.‬
‫- לזכרה של ורוניקה פורקה -‬
‫תרגום כתוביות: גלעד קשר‬