Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕЗЕНТУЄ
Тост!
Добре, добре. Зачекайте.
Прошу тиші. Звісно, я виступлю
з промовою, як і щорік на Різдво.
Думали, що уникнете цього?
Пропоную випити за те, що ми завершуємо цей рік
з найкращими результатами за десятиріччя.
Блискуче!
-Вітаю! Щасливого Різдва! -Щасливого Різдва!
Так...
Куди ти?
Да він змитися хоче!
Годі тобі!
Альварезе...
Зовсім ні.
Я б не втік від веселощів.
-Просто мені треба до вбиральні. -Тоді поквапся. Ми тут шоти замовили.
Шоти!
-Шоти! -Давай!
-Шоти! -П'ємо шоти по колу!
Рауль, я хотів дещо сказати. Послухай.
У тебе немає друзів в офісі, тому ти будеш об'єктивним.
Ти про що?
Підвищити мали мене, а не цього підлабузника Санчеса?
-Мої показники кращі, розумієш? -Авжеж, це ж кожному зрозуміло.
Знаєш, Моралесе, я пішов би до боса негайно.
Не проґав момент.
Дідько.
Еміліо, нам треба поговорити.
Дякую. Щасливого Різдва!
Сюди! Ну ж бо!
Дідько...
-Ідіот! -Агов! Обережно!
Господи!
-Фото? -Вибачте, я поспішаю.
Я не вмію фотографувати.
-Ні, дякую. -Хочете цукерку?
Я не люблю цукерки.
-Прошу. -Хоча б одну.
-Спробуйте. -Ні!
Будьте ввічливі з Сантою!
Послухай, серденько, це не Санта.
Це просто безробітний, імовірно, алкоголік,
який носить безглуздий костюм, щоб сплатити за житло
та купити випивку.
-Хіба ні? -Не плач, серденько. Не слухай його.
ЩАСЛИВОГО РІЗДВА
-Сину, не можу зв'язатися з тобою. -Мамо, я зайнятий.
Прошу, скажи, що ти приїдеш додому на Різдво.
-Будь ласка. -Ні.
Рауль, я приготую лангустини. Вони ж тобі подобаються.
Я не люблю лангустини, мамо.
То ти не відповідатимеш на дзвінки матері?
Ти засмучуєш мене.
Тоді я не дзвонитиму тобі.
ШАНОВНИЙ ПАНЕ МЕРІНО,
ДО ВІДПУСТКИ — 1 ТИЖДЕНЬ
НАСОЛОДІТЬСЯ КАРІБАМИ
Рауль, бос чекає на тебе у кабінеті.
Заходь, Меріно.
Двері...
Зачини їх тихенько, будь ласка.
Джин, можливо, елітний був, але похмілля жахливе.
Пробачте.
Ти їдеш на перевірку фірми. Гарної дороги.
Що?
Це якась помилка.
Я попереджав, що полечу на Кубу.
Точно. Щорічна традиція. Щоб втекти від Різдва?
Певна річ.
Я хочу бути якнайдалі
від цього жаху з гірляндами, ярмарками, бісквітами--
Дозволь запитати. Чому ти так ненавидиш Різдво?
Браво!
Дивись, Спаркі, це Мельхіор, наш улюблений волхв!
Спаркі, обережно!
Спаркі...
Спаркі.
Мені Різдво просто не подобається. Знайди мені заміну.
Більше нікого відправити. Рамон захворів, а Керол щойно народила близнюків.
-Але-- -Не сперечайся.
Це просте завдання.
Ти впораєшся за кілька днів.
А потім можеш сісти на літак і забратися геть до початку святкувань.
Це профіль компанії.
Харчокомбінат у Вальверде, у Піренеях.
-Хай там як, але я сяду на свій літак. -Звісно.
Щасти тобі.
Бовдур.
Непогано.
Маленьке селище.
Майже на місці.
-Привіт. -Ласкаво просимо!
Який жах.
-Вітаємо. -Привіт, як справи?
-Господи. -Привіт! З Різдвом!
Привіт!
-Привіт. -Стій! Не туди!
Вітаємо. Так, так, це ж Різдво.
Як же це все дратує.
Куди він їде?
Просто чудово.
Прекрасно.
Перерахунок маршруту.
Блискуче.
О Боже.
Розніс усе вщент.
Як ви? З вами все гаразд?
Просто чудово.
Я майже помер, попри це все добре...
-Який жах. -Не кажіть такого. Принаймні зараз,
у різдвяну пору, коли всі радіють.
Ба.
-А що тут робить будинок? -Це не будинок, а ясла.
-Ясла? -Так.
Щороку ми готуємо Різдвяну виставу.
Знущаєтесь?
Це нісенітниця.
Взагалі-то це гарна традиція.
Я керую цим уже восьмий рік.
Гарний спосіб змарнувати час.
Якщо не заперечуєте, я маю повернутися до реальності.
Невіглас.
Дурепа.
Поверніть на першому повороті.
Якби ж.
Перепрошую, пане.
Могли б ви подати оту гілку?
Я побачив цього самотнього хлопчину, і мені стало його шкода.
І я вирішив подарувати йому друга.
Життя варте чогось, лише коли ми можемо його з кимось розділити.
Ви так не вважаєте?
Можете не відповідати.
Але подумайте про це.
Є хтось?
На цьому фото снігопад 1973-го.
Ми тиждень були без світла.
А 9 місяців потому народилося немовлят більше, ніж будь-коли.
Рада зустрічі.
Я Бланка, хазяйка готелю.
Бланка означає «біла» як Різдво.
-Рауль Меріно. -Ви залишитесь до 23-го, так?
Вам сподобається наше селище.
З робочих питань? Чи відпочивати?
Не моя справа.
Хочете бісквіт? Чи, може, щось гаряче?
Може, яєшню?
-У мене вона смачнюща. -Ні, дякую.
-Я просто хочу спати. -Я проведу.
Я підготувала для вас номер «Мельхіор».
-Мельхіор? -Вірно. Номер «Мельхіор».
У нас також є номери «Каспар» та «Бальтазар».
«Бальтазар» дуже затишний... Ваш номер.
...він темнуватий.
Бо внутрішній.
-Можна мені ключ, будь ласка? -Авжеж.
-Кличте, якщо щось знадобиться. -Дякую.
-Цілодобово. -Дякую.
Неможливо.
Ви прибули до пункту призначення.
КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА LA NAVIDEÑA
«La Navideña»?
Ти жартуєш, Еміліо? Перевірка фабрики, що виробляє нугу?
І марципани. У них широкий асортимент різдвяних солодощів.
Ти знаєш, що я ненавиджу Різдво.
Я не сказав тобі, бо ти не поїхав би.
Справді?
Пошукай когось іншого, бо я повертаюсь.
Що ж. Чекатиму на тебе.
З вихідною допомогою.
-Якщо не виконаєш роботу, тебе звільнено. -То мене звільнено.
Я виберусь звідси лише з цієї причини.
Добре.
Він залишається.
Блискуче.
Ти відправив мене на фабрику цукерок.
Я наче йолоп тут, ще й у таку холоднечу.
Ти негідник.
-Доброго ранку. -Доброго ранку. Вітаємо у «La Navideña».
Нуга, шоколадки, печиво і мармеладки.
Чим можу допомогти?
Я прийшов, щоб перевірити фабрику.
-Мене звуть-- -Рауль Меріно, вірно?
Матео Салінас, директор фабрики. Дуже приємно.
-Як добралися? -Добре, це було вражаюче.
Ми як одна велика родина, так, Луїзо?
Саме так.
Ви з усіма познайомитесь.
Не можу дочекатися.
Я багато мандрував, дивився світ, але...
Це місце — одне на мільйон.
Я приїхав, щоб замінити батька.
З віком йому ставало важче керувати.
Таке життя.
Скажіть, де я можу розташуватись?
Що швидше я почну,
то швидше закінчу.
-Авжеж. Ми підготували кабінет. -Чудово.
Імовірно, ви хочете оглянути фабрику?
Ходімо зі мною.
До справи.
Я покажу вам увесь процес.
У цих печах ми обсмажуємо мигдаль.
Ідіть за мною.
Люблю цей звук. Чуєте?
Це мигдаль пересувається всією фабрикою,
тут він змішується з пастою.
Отримаємо таку текстуру.
Як захоплююче.
Це Артуро, наш майстер з нуги.
На всі питання щодо світу нуги
він знайде відповідь.
Солодка, але не нудотна.
Тверда, але без грудочок.
Це наче скуштувати шматочок самого Різдва.
Дякую, Артуро.
Тут ви можете побачити, як паста стає твердим бруском.
Магія.
Потім його ділять на окремі цукерки, готові до пакування.
-Доброго ранку, Пілар. Саргаріо. -Вітаю.
Тут наші цукерки пакують та готують для родинних вечерь по всій Іспанії.
Марга з нами уже 20 років.
-Вірно? -Саме так.
Ще до народження моєї першої дитини.
У неї їх 5.
Ми не можемо виготовляти марципани у формі собаки.
Діти не схочуть їсти друга людини.
Кошеня? Можливо.
Собаку? Ніколи.
Наші винахідники. Вони профі.
Знаєте, чим ми пишаємось найбільше?
Ні?
Майже всіх працівників ми наймаємо у селищі.
Нарешті я зробив це.
Дійсно зробив.
Чекайте.
-Я знаю його. -Ти літатимеш.
Мій батько. Серце і душа фабрики.
Тато, познайомся з Раулем Меріно.
-Тато. -Що я накоїв?
Де тут вбиральня?
-Таксі прибуде десь за годину. -Годину?
-На всю долину лише одне таксі. -Ну звісно.
Але є гарні новини.
Евакуатор забрав вашу автівку.
-Чудово. -Хіба ні?
Підвезти вас до Вальверде? Ми саме їдемо до гінеколога.
Дякую, не переймайтесь. Я дійду пішки.
Тобто пішки? Тут п'ять кілометрів.
Ні, звісно, ви поїдете з нами.
Не сперечайтесь. Вона дуже вперта.
Раніше я не хотів дітей, а зараз...
-Я Йосип Марія. -Марія Йосип.
Йосип і Марія.
-Йосип Марія. -Марія Йосип.
-Я Йосип Марія. -А я Марія Йосип.
Дуже заплутано.
А я просто Рауль.
Що ж, Рауль, поїхали.
Твоя дитина штовхається...
-Хочете доторкнутися? -Ні!
Я можу уявити.
Лишилось недовго.
Якщо пощастить, то він зіграє новонародженого Ісуса.
Щороку ми готуємо Різдвяну виставу.
Я уже зустрічався з режисером.
-Паулою? -Так, з цією божевільною.
Вона моя кузина.
Дуже творча.
Оце? Здається, дощ почався.
-Ви тут? -Так.
-Слухаю, синку. -Могли б ви принести рушник? Тут жодного.
Вибач.
-Зараз усе буде. -Дякую.
Серденько, віднеси рушники у номер «Мельхіор».
-Я до хімчистки. -Зараз, мамо.
Заходьте, відчинено.
Хлопчина з машиною?
Двчина з вертепом?
-Що ти тут робиш? -Я завжди тут.
-Це готель моєї матері. -Яке щастя.
Ти про що?
Ні про що.
Мені прикро через ту ситуацію.
Наше знайомство погано почалось.
-Ні. -То мир?
Можна мені рушник?
МАМА МОБІЛЬНИЙ
-Ти не відповіси? -Не зараз.
Добре.
Це твоя мати. Може, щось важливе.
Мені потрібен рушник, а не поради.
Так грубо.
-Ось, візьми. -Дякую.
Так краще, дякую.
-Привіт. -Привіт.
Доброго ранку.
Доброго ранку!
Вам щось треба?
Ми маємо питання.
Що саме робить аудитор?
951, 952, 953,
-954, 955-- -Одне питання до вас.
Секунду.
Просто цікаво, на кого ви вчились.
Мій старший син розуміється на математиці.
Не молодший. Молодший дещо інший.
Я подумала, що він міг би стати аудитором.
Тобто старший.
Але ми можемо поговорити іншим разом.
971...
-Дідько! -Гаразд...
Один, два...
Ось ти де.
Перепрошую за мій вигляд, пане.
Я дійсно не мав часу, щоб розчесатись.
Гарного дня.
І вам.
Ясла не відремонтувати. Їм місце на звалищі.
Що ж нам робити?
-Ми можемо зробити нові. -То починаймо.
Доведеться відкласти зачаття, інакше ми не встигнемо вчасно.
Ні.
Хлопці, вам усе під силу.
До того ж святий Йосип — ваш покровитель.
Що?
Нічого.
Паула, усі тут.
-То ми починаємо? -Звісно, так.
Вітаю!
Прошу, запишіться у чергу на кастинг.
По одному, будь ласка.
Кого ви хочете зіграти цьогоріч?
Пастушка.
Мельхора, якщо можна.
Каспара.
Я бачу себе у ролі Діви Марії, але...
Якщо ні, то я зіграла б...
головну прачку.
Центуріона.
Я хотів би роль Йосипа.
Аби не Бальтазара.
Подивимось, Каріме.
Може, чоловіка-прачку?
Я принесла вам сендвічі та мандарини, якщо раптом ви зголодніли.
Мамо, це кастинг.
-Байкера. -Ніко, тоді не було мотоциклів.
Внесли б зміни для міленіалів.
Я хотіла б роль Діви Марії.
Малюка Ісусика.
Отже, у нас є чотири пастушка,
дев'ять прачок, два Йосипа,
продавець каштанів, це я, до речі.
тринадцять волхвів, п'ятнадцять Дів
і так далі.
І жодного архангела.
Добрий вечір.
Як справи?
-Дівчата. -Привіт, Матео.
Ми маємо переглянути ролі.
-Що? -Чому?
-Проблеми у Віфліємі? -Навіть кілька.
Якщо ти хочеш роль, то можу запропонувати
центуріона, продавця каштанів чи янгола.
Янгола, мила.
Залюбки, але на фабриці розпал сезону. Зовсім не маю часу.
То що ти хотів?
Ходімо зі мною.
Що коїться?
Що це?
Я дізнався про те, що трапилось, і купив нові.
Вони навіть кращі. Червоне дерево, ліванський кедр.
Ти не ображаєшся, що не порадився з тобою?
Як я можу ображатися? Це неймовірно.
-Я дуже вдячна тобі. -Облиш.
Ти зайнята цими вихідними?
Ми могли б повечеряти разом.
Матео, я--
Я не хочу йти на побачення з тобою.
Ані сьогодні, ані ті 15 разів, що ти запрошував цьогоріч.
Це не побачення. Просто дружня вечеря напередодні Різдва.
Авжеж, у закутку романтичного ресторана.
Облиш, Матео. Мене не провести.
Гаразд.
Твоя правда. Я нудний.
Але ми були ідеальною парою у дитинстві.
Ні, ми були підлітками, які чотири рази поцілувалися.
Сім.
Ти гарний друг, давай зупинимось на цьому.
Нічого більшого.
-Я зрозумію, якщо ти забереш подарунок. -Ні, ти що.
Не думай, що я купив ці дорогі ясла, щоб ти погодилась піти на побачення.
Що ж, бувай.
Дякую за подарунок.
Годі нав'язувати мені Матео.
-Він не подобається мені і все. -Ми не нав'язуємо.
Хтось таки зачепить струни твоєї душі.
Я нікого не кохала до 30 років.
Але одного дня на селищне свято завітав хлопець.
Танцював зі мною, обіймав мене...
Як він обіймав.
Я відчула те, чого ніколи не відчувала.
Що?
Що хочу танцювати з ним усе своє життя.
Мамо...
Чому ти ніколи не розповідала про нього?
Ти що?
Це ж твій батько.
Господи...
-Я дам тобі пораду. -Яку?
Більше 4-ох дітей — зась.
-Годі. -Іди до біса, Марга.
Ось і новачок, так?
Аудитор.
Рауль!
Як справи?
-Нормально, дякую. -Приєднуйся до нас.
Ні, багато справ.
Я збирався перекусити у себе в кабінеті.
Якщо ми не можемо насолодитися їжею, то хто ми?
Зайняті люди?
Ні.
-Варвари. -Так.
Тоді...
Смачного.
-Дякуємо. -Тобі також.
Він не дуже привітний.
Дідько.
Так і знав.
КІМНАТА ВІДПОЧИНКУ
Історія нашої фабрики почалася дуже-дуже давно.
У 1912 році
Марсіаль Салінас, знавець техніки й традицій виготовлення
найкращої нуги «Jijona»,
вирішив заснувати сімейний бізнес,
що згодом перетворився на фабрику,
яка тепер забезпечує солодощами
всю Іспанію і є гордістю нашого селища.
Коли я виросту, то хочу виробляти нугу, як мій тато.
Чудова ідея.
А я відкрию пекарню.
-Передбачувано. -Це ж чудово.
Діти з нашого селища не мріють стати футболістами чи блогерами.
Хіба не через те, що ви промиваєте їм мізки?
Займаєтесь «різдвяним вербуванням».
Якщо будеш таким цинічним, то років до 40-ка заробиш рак.
Погляньте, хто прийшов.
Що ти тут робиш?
А ти? Я їх учителька.
Я думав, що ти працюєш у готелі, режисуєш виставу і--
Як би ж тільки це...
Тиха ніч...
Використовуйте другу руку, щоб натиснути.
Що Чарльз Дікенс хотів сказати нам цією новелою?
Рятуйте!
То що скажеш?
Пауліта вважає, що того, що вона робить для селища, замало.
Добре, діти...
Знаєш що?
Ми не схожі на містян.
Упевнена, ти навіть не знайом зі своїми сусідами у Мадриді.
Хіба це погано? Це ідеально.
Ніхто не сує носа у твоє життя.
Думаю, це сумно, якщо у твоєму житті нікого немає.
Погляньте!
Хто до нас прийшов?
-Вітаємо! -Як мило. Як справи?
Це Матео Салінас, директор «La Navideña».
У вас стільки нуги, скільки забажаєте.
Ви, мабуть, найщасливіша людина у світі?
Тільки не це. Який жах.
Дійсно, я не скаржусь. Нуги достатньо...
Але завжди є щось, чого не вистачає для щастя.
-Гаразд, я продовжу екскурсію. -Авжеж.
Я повернуся до роботи. Бо цукор уже зашкалює.
Ти можеш сміятися над духом Різдва, якщо хочеш.
Проте багато селищ спустошено через безробіття,
а у нашому є фабрика.
Різдво буквально врятувало нас.
Чудово, щасти вам буквально.
Я планую провести Різдво на пляжі з келихом дайкірі
за 1000 км від найближчих ясел.
Ти такий буркотун.
Що поганого у Різдві?
Йолоп!
Що поганого у Різдві?
Нічого.
Окрім того, що треба навідувати ненависних родичів,
купувати тони непотрібних речей, набивати пузо, наче свиня,
дивитись рекламу,
заробляти захворювання через споживання цукру,
слухати жахливі колядки, що лунають з усіх вулиць,
увішаних потворними гірляндами,
і удавати радість, щоб люди не зневажали тебе.
Чому я ненавиджу Різдво?
Що поганого у Різдві?
Геть усе!
-Досить. -Різдво — це лайно.
Він Ґрінч.
Діти.
Діти, тихо, будь ласка.
Він Ґрінч.
Припиніть.
Припиніть!
Я не хочу...
Будь ласка, тихо.
Добрий вечір.
Вітаю. Як справи?
-Нормально... -Ви аудитор, чи не так?
Ви зупинились у Бланки і ненавидите Різдво.
Тут не сховаєшся.
Так. То ти знаєш, що я зазвичай п'ю.
Ні.
Байдуже. Келих червоного.
Буде за мить.
Можна питання, виключно між нами?
Так.
Чому ви так ненавидите Різдво?
Приготуйтесь, годинник ось-ось проб'є...
-Скільки ще, Рамоне? -На годиннику-- Починається.
Куля часу опускається.
Ні, це лише чверть пройшла, а потім битиме північ.
-А де Кандела? -Не знаю.
Давай!
-Зараз. -Давай!
З Тобіасом, моїм другом?
Щасливого 2005 року!
Тобіас.
Жодних причин. Просто не люблю.
Між нами кажучи,
я теж не у захваті від Різдва.
Мішура, колядки,
дитячі пісні за солодощі--
Що обговорюєте?
Нічого, пане Рафаелю. Цей хлопець, він...
З Різдвом, пане Рафаелю.
-Щасливого Різдва. -З Різдвом.
-Повтори. -Зараз.
Слухаю.
Так, це я.
Що?
Так!
Послухайте!
Вибачте. Слухайте усі, у мене гарні новини.
Після п'ятирічних спроб
штаб Книги рекордів Гінеса нарешті прийняв нашу заявку.
Ми встановимо рекорд за найбільшу у світі Різдвяну виставу.
Рекорд за містечком у Південній Америці,
але ми перевершимо їх, чи не так?
Звісно!
Нам потрібні люди, якщо хочеш долучитися.
-Справді? -Так.
Я б залюбки.
Але є проблемка.
Мені не шість років.
Ну ти й дурень.
А зараз ще по одній.
Вибачте.
РІЗДВЯНИЙ ТУРНІР З МУС
Подивимось, чи зпрацює. Підіймай.
Гаразд.
Господи, хто вагітний, твоя дружина чи ти?
-Піднапружся, Мартіне. -Ось так.
Добре.
Усе супер. Опускай.
Опустіть мене вже.
Зачекай. Щось застрягло. Не підіймається і не опускається.
Ця лебідка старіша за мене. Потрібна нова.
Що таке, мила? Народжуєш?
Ні!
Щойно дзвонив фермер Сантьяго.
-Жозефіна померла. -Боже.
-Хто це? Його дружина. -Якби ж.
Це ослиця.
Він мав прислати її для вистави, Пауло.
Що ж нам тепер робити?
Ми знайдемо іншу, чого б це не коштувало.
-Пауло! -Слава Богу...
Що сталося? Скажи, що це добрі новини.
Боюсь, що ні.
Щоб встановити рекорд, ми маємо знайти костюми для всіх,
хто долучився.
Отже, нам треба багато костюмів.
Але скільки саме?
Десь близько 40.
-Сорока? Господи... -Пробач.
Один момент, Пауло.
Чи вистачить нам грошей на все?
Лебідка, костюми,
віл, ослиця, кінь...
Це все...
Не хвилюйтесь. Я щось придумаю.
Не впадаймо у відчай.
Агов.
Привіт.
Це бюджет нашої вистави, якщо тобі цікаво.
Ні, мені байдуже.
Якісь проблеми?
Так. Я хочу підбити рахунки,
але через заявку на рекорд ми перевищили бюджет...
Утім, для тебе це лише різдвяні нісенітниці, чи не так?
Так, але...
Я аудитор.
Тобто мені байдуже аудит чого проводити.
Ми як машини.
Холодні, бездушні.
То пан Психопат пропонує допомогу?
Так.
Ось, готово.
Проблема у тому, що ти бачила лише витрати, а прибуток
не враховувала.
Який прибуток? Я отримую лише проблеми.
На виставу приїдуть дивитися туристи.
А це гроші для барів, крамниць,
і таким чином, через податки, для селища.
Так.
-І що мені з цим робити? -Нічого.
Я розробив фінансовий план
з оцінкою прибутків, які Вальверде отримає від вистави.
Покажи цей шедевр у селищній раді,
і вони підвищать тобі бюджет.
-Ти впевнений? -Звісно.
Я вдячна тобі!
Ні, тобі дякую.
Я рідко почуваюся героєм.
Коли виникає проблема, ніхто не кличе аудитора.
Що? Чому ти на мене так дивишся?
Якщо з тебе зняти маску невдоволення,
то не такий ти вже й Ґрінч.
Запобіжники зірвало.
Блок запобіжників у підвалі?
-Чому питаєш? Боїшся? -Ні.
Але це не дуже практично.
Обережно.
Усе гаразд?
Ти вчасно попередила.
Поглянь. Це лижі мого батька.
А це мої. Він учив мене кататися.
-Він давно помер? -Коли я була малою.
Десь рік хворів,
а після його смерті моя мати заснувала тут готель.
Коли сумую, я йду сюди.
Він допомагав людям почуватися добре.
Як і ти?
Хочу дещо тобі показати. Потримай.
Це мій тато.
А це я.
Правда гарненька?
Дуже.
Ця гора дуже крута.
Шкода, що ти не залишишся. Тобі сподобалося б.
Так, але...
Маю завершити справи, а квиток на Кубу вже придбав.
-Точно, твоя подорож. -Так.
Да буде світло.
-Здається, час спати. -Так.
-Спати. -Звісно.
Так.
-Ходімо. -Добре.
-Вибач. -Ти вибач.
- ... 808. -Шістдесят тисяч євро.
72 897.
-Чотири мільйони євро. -Ось і він!
-Я виграла! -Що?
-Скільки? -Усі вкладені гроші.
-Я виграла. -Марга.
-Я ледь не народила. -Це не виграш.
Це мрія про перемогу.
Непрямі витрати не сходяться з видатковою накладною.
Вони завищені на 10%.
Це всі дані, які ви маєте?
-Так. -Вони невірні.
Я не розумію, як так сталося.
-Якби мені давали євро щоразу, коли чую-- -Я серйозно.
-Не уявляю, як так. -А мали б. Бо це важливо.
Перепрошую, панове. У вас є марка?
Тато, тут важливі справи.
У мене теж. Я маю відправити листа трьом волхвам.
У мене обмаль часу.
У нас немає марок.
-Запитай у Луїзи. Думаю, у неї є. -Чудово.
Цього року я поводився чемно.
А ти, синку?
Ти був чемним?
Вибач що відволікся.
Я знаю, звідки взялась помилка.
Донедавна батько відповідав за все.
Рахунки, персонал. За все.
Ти бачиш його стан.
Шкода, але я не можу нехтувати цим.
Ні, звісно.
Якщо ти зазначиш це у звіті, нам не подовжать кредит.
Розумієш, що це означає?
Ми не звільнили жодного працівника. Жодного, Раулю.
-У мене не лишиться вибору. -Чекай. Слухай.
Я залюбки допоміг би,
але зобов'язаний зазначити усе у звіті. Так треба.
І ти зазначиш.
Я просто прошу трохи часу, щоб знайти помилки батька.
Ні, за кілька днів я відлітаю.
У подорож? Благаю, подумай про працівників.
Раулю.
Скоро Різдво.
Ні, зі мною цей номер не пройде.
Під маскою може ховатися
добра людина.
Один тиждень. Не більше.
Хай Бог береже тебе.
Раулю!
-Чудові новини. -Які?
Я віднесла твій план до селищної ради, і вони підвищили мій бюджет.
А що я казав?
Дякую.
Прикро, що ти їдеш.
І не побачиш нашу виставу.
Я залишусь на кілька днів.
-Справді? -Так.
Ти залишишся?
Це чудово, що ти залишишся.
Це через роботу.
-Виявляється-- -Ти проведеш Різдво з нами?
-Схоже на це. -Я така щаслива!
ЗАЧИНЯЄМОСЬ О ВОСЬМІЙ ВЕСЕЛИХ СВЯТ!
Привіт, Еду.
-Доброго ранку. -З Різдвом!
Щасливого Різдва!
Люба, поквапся з крабом. Ми запізнюємось.
Іду, мамо. Не переймайся.
Щасливого Різдва!
Ти така гарна!
Дійсно? Відчуваю себе наче бочка.
Вона як завжди.
-Я? -Віднесу вино.
Ти така гарна як ніколи, Маріє.
-Іди допоможи мені. -Ти так смачно готуєш.
-Не можу дочекатися. -А які смачні морепродукти.
Усі зібралися. Щасливого Різдва.
Я збирався повечеряти у себе. Я піду.
Що?
У мене традиція лягати о десятій з молитвою, щоб не трапилось біди.
Тому, гарних веселощів вам.
Що за безглуздя? Ти не вечерятимеш на самоті у Святвечір.
У цю ніч ми святкуємо народження Христа.
Ще раз бажаю кожному щастя.
-Бабусю, перемкни канал. -З побажанням віри,
-сподівань і надії наступного року. -Бабусю.
З найкращими побажаннями від мене і моєї родини...
-Що з тобою? -...у це свято.
Нехай Новий рік принесе...
Бабусю?
...вам щастя.
Усі за стіл.
Морепродукти такі свіжі, що вас з'їдять.
Його знудило шість разів, коли він дізнався, що я вагітна.
Коли я була вагітна Паулітою,
у день пологів був неймовірний снігопад.
Я разом з її батьком, Хуліо, поїхала до шпиталю.
Наша машина застрягла у снігу.
Хуліо був нажаханий.
Аж раптом--
Раптом з'явився чоловік на мотоциклі.
Знаєте, хто це був?
Гінеколог.
Гінеколог зі шпиталю. Він прийняв пологи прямо там.
У Renault Fuego твого батька.
Тому жодних сумнівів, Раулю,
що моя дитина народилася завдяки Різдвяному диву.
О, волован!
Твоя іронічна посмішка каже мені, що ти не віриш у це.
Не знаю... Може, я божевільний, але ні.
Я і в реінкарнацію або гомеопатію не вірю.
-Навіть у гномів. -Не будь таким. Деякі речі--
Пане Скептику, хоч це і дратує тебе, але є речі, які неможливо пояснити.
-Але. -Це правда, бо--
Люди вважали дощ дивом, доки
хтось не довів, що це конденсат водяної пари у хмарах.
-Але-- -Знаємо ми чи ні,
-але все має раціональне пояснення. -Серйозно?
Як ти поясниш кохання?
Щодня люди закохуються у тих, у кого не мали б. Але не можуть
нічого вдіяти.
-З Різдвом! -Що ж...
З Різдвом.
Диво, що після такого пиру ми ще впораємося з Різдвяним обідом завтра.
Уже пізно, тому...
Я дуже вдячний.
-Ти когось запрошувала? -Ні.
Вітаю!
-Заходь. -Я запізнився?
Не зміг прийти раніше.
Бланко, Пауло, хоч ви і не працюєте на фабриці, але ви мені як рідні.
Дякую. Це так мило.
-Вип'єш чогось? -Ні, мені час іти.
Дуже пізно.
Хоча я приніс з собою пляшку шампанського.
Гаразд, але я пас. Дякую.
Ні, жодних відмов.
Ми розділимось парами і гратимемо у шаради.
-Авжеж. -Шаради!
Мені подобається грати у шаради.
Шлунок.
Живіт.
-Розлючений бик. -Ні.
-Мобі Дік. -Час вийшов.
Це Дитина Розмарі.
-Тепер ми. -Добре.
-Давай ти. -Ні, ти. Покажи, на що здатен.
Гарна ідея.
Мобі Дік.
Час.
Один вдома.
-Точно! -Так!
Яка кмітлива.
Робін Гуд.
Сестра Сітроен.
Марселіно, хліб та вино.
-Час вийшов. -Це Голодні ігри.
Вони знімали фільми й після Франко.
Скрипаль на даху.
Я не можу...
-Я не розумію. -Час вийшов.
Справжнє кохання.
Наш улюблений фільм.
-Вибач, Йосипе, я не розумію тебе. -Точно.
Індіана Джонс і Храм Долі.
Так, точно!
-Супермен. Співаючи під дощем. -Час вийшов.
Мері Попінс.
Дідько.
Це було легко.
-Кримінальне чтиво. -Правильно.
Ґрінч.
Так.
-Іншопланетянин. -Так!
Я знав.
А ми ні.
Лабіринт Фавна.
Саме так.
Так!
Ла-Ла Ленд.
Так!
Ти нічого не зробила.
Тобто...
Це було круто.
Вітаю.
Ви двоє на одній хвилі, що переплюнули подружжя з 20-річним стажем.
Це просто везіння.
Можливо, але я хочу, щоб Рауль завжди був моїм партнером.
Партнером у грі в шаради.
Мені подобається ця пісня.
Потанцюємо, Йосипе.
Ходімо.
Потанцюємо?
-Ходімо. -Ні.
-Ну ж бо, давай.
-Я не вмію. -Я навчу тебе.
-Ти танцюватимеш під це? -І ти.
Ходімо, Матео, потанцюємо.
Давай, рухайся.
Ти такий скутий.
Тут усі привітні до мене.
Так.
Може, десерт?
-Так. -Щоб відновити наші сили.
-Точно. -Що це було?
Він танцював.
Він жахливо танцює.
Мабуть, уже час іти, Раулю.
Він хоче ще пограти у шаради.
-Тоді я принесу шампанське. -Задуха.
Екзорцист.
-Кінг Конг. -Він не грає.
Ви тупі чи що?
Титанік.
Ми вгадали.
Раулю? Ти як?
Господи, який жах.
Ледь не вмер.
Усе добре.
Раулю, твоя рука.
Боже, вона горить!
О ні!
-Що тепер робити? -На двір!
-На двір. -Виходь!
На двір!
Він горить.
Зроби щось, Йосипе!
Що я маю зробити? Що?
-Дай мені це. -Ні!
-Так. -Давай.
-Ти пила алкоголь? -Трішечки.
Йому дійсно не щастить з Різдвом.
Раулю!
З тобою все гаразд, сину?
Я в порядку.
-Хто там? -Рауль?
Різдвяний обід завершився.
-Ти можеш нарешті вийти. -Заходь.
Не дорікай мені.
Я втратив пильність, і ти бачила наслідки.
Збирайся. Тобі сподобається мій план.
Ти впевнена?
Я досі пахну смаженим.
Гаразд.
ЦЕ ДИВОВИЖНЕ ЖИТТЯ СЬОГОДНІ О 18:00
Ні.
За що? Чим я завинив?
Не будь злюкою. Це чудовий фільм.
-Щороку я хвилююсь усе більше. -Ходімо.
Гірше за саме Різдво лише фільми про Різдво.
Мила, я зайняла два місця для вас.
-Дякую, мамо. -Давай прогуляємось.
-Не можу. -Чому?
Як президент кіноклубу Вальверде я відповідаю за цей показ.
Дійсно. Як я не здогадався?
-Гарячий шоколад. -Дякую.
Дякую.
Дякую за старання, але я піду.
-Рафа, починаємо за п'ять хвилин. -Як скажеш.
Добре, я залишусь.
Обіцяю, що не отримаю задоволення.
Щасливого Різдва!
Щасливого Різдва, Джордже!
Щасливого Різдва!
З Різдвом, пане Поттере!
Щасливого Нового року за гратами!
Ідіть додому, вони чекають на вас.
Мері!
-Що це? -Дивись, татко.
Учитель каже, що з кожним дзвоном
янгол набуває крила.
І це правда.
Цікаво, чи зберігає він своє лайно тут...
А ось і ти.
Так.
Чим можу допомогти?
Нічим. Просто хотів переконатися, що тобі тут зручно,
і повідомити, що закінчу перевірку рахунків за кілька днів.
Чудово.
Я продовжу перевіряти документи,
то ти можеш працювати в зручному темпі.
Виглядаєш щасливим.
Справді?
Не знаю, мабуть гірське повітря...
пішло мені на користь.
Гірське повітря... Ти втомлений.
-Пізно ліг спати? -Так.
-Тому почав день з міцної кави. -Авжеж.
Ти взяв міцну каву.
Так.
Ти тут п'єш міцну каву
і думки не маєш, що я теж її хочу.
Ти про що?
Я просто жартую.
Добре, до справи.
Якийсь дивак.
Сімдесят євро на день за ослицю?
Ні.
Де твоя любов до селища?
Дякую.
Так! Тепер у нас є ослиця.
Тобі знайоме поняття
«делегування»?
Що ти маєш на увазі?
Я не беру на себе весь тягар.
-Ну-- -Досить.
Ми йдемо вечеряти.
Що скажеш?
Я згодна.
ЩАСЛИВОГО РІЗДВА
Моралес,
Альварез та Лозано.
Вони наче з одного тіста ліплені.
Якщо їх поміняти, то ніхто й не помітить.
Це нормально інколи забувати про інших і думати про себе.
Я розумію.
Але я з радістю піклуюся про інших.
Ти завжди була такою чи прагнеш до святих?
Не знаю.
Можливо через те, що я рано лишилась тільки з мамою,
жителі селища стали мені родиною.
А заради родини ти зробиш усе.
-Звісно. -Послухай.
Не тікай від питання. Ти не відповів мені.
Чому ти так ненавидиш Різдво?
Я попрошу ковзани, піратський корабель і--
Ми з мамою маємо тобі дещо сказати.
Любий, ми з татом розлучаємося.
Не переймайся, чемпіоне, ми бачитимось кожні вихідні.
Це правда?
Добре, хлопче, іди сюди. Скажи мені.
-Що ти бажаєш на Різдво? -Щоб батьки не розлучались?
А може відео-приставку?
Бідолага.
Я вже пережив це.
Але тепер ти розумієш?
Мої батьки назавжди зруйнували для мене Різдво.
Не назавжди.
Я зроблю все, щоб
цей рік став інакшим для тебе.
Ваш рахунок.
Дякую.
Що? Ти їм не довіряєш?
Я аудитор, Пауло.
Мене завжди намагаються обманути. Я нікому не вірю.
Це дуже сумно.
Тобі варто більше довіряти людям.
Ти мала рацію.
Десерт безкоштовно.
От бачиш?
Після вина бруківка особливо відчувається.
Дурник.
Знову моя мама.
Відповіси їй.
-Думаєш? -Звісно.
Я дам вам поговорити.
-Привіт, мам. -До тебе не додзвонитися, сину.
-Вибач, я не відповідав. -Ми не поговорили навіть на Різдво.
-Навіть на Різдво. -Це неправильно.
-Дай мені сказати. -Так, кажи.
-Дякую. -Кажи.
Я поїхав з Мадрида у робочих справах на кілька днів...
-Так. -Але якщо хочеш...
-Що? -...ми можемо повечеряти на Хрещення.
-Справді? -так.
Синочку, я така щаслива.
Мені так радісно--
-Не плач. Це звична справа. -Просто ти ніколи навіть...
Телепень!
Це Ґрінч.
-Догралися! -Лови його!
-Ось вам. -Біжимо!
-Кидайте у нього сніжки. Атакуй! -Ось вам, маленькі негідники.
Кидайте сніжки у нього!
Я влучив в обличчя.
-Біжимо! -Раулю!
Ходімо, ми запізнимось.
Я вже іду...
Бувайте, діти.
Бувай, Ґрінч.
Твій син танцює на моєму сечовому міхурі.
Я доторкнуся?
-Звісно. -Якщо хочеш...
Дивовижно.
Пам'ятаєш, як моя обручка впала
у чан з марципаном?
-О, так. -Я ледь не знепритомніла.
Це смішно.
Хочеш пограти зі мною у карти?
Карти?
Неймовірно.
Мене Артуро запросив до гри лише за кілька років знайомства.
І мене.
Авжеж, Артуро, матиму за честь.
-Правда? -Дякую.
Браво!
От побачиш, тобі сподобається.
Різдво — це час сподівань,
час для життя.
Добре, Марга.
Продовжимо завтра. Це було навіть краще за оригінал.
Гарна робота.
Здається,
я запізнився.
Значить, не буде спойлерів.
Ти можеш розвеселити навіть у паскудний день.
Чому? Щось трапилось?
Ми можемо поговорити наодинці?
Так.
Що таке. Чому така секретність?
Ми навчались тут.
Дивись.
Це моя парта.
МАТЕО ТА ПАУЛА
Я мріяв керувати фабрикою.
І ти керуєш.
Але не певен, що це надовго.
Чому? Щось трапилось?
Рауль знайшов помилки у рахунках мого батька.
-Які помилки? -Незначні похибки.
-Але Рауль нещадний. -Ні.
Він здається суворим, але він добрий.
Він добрий, Пауло?
А мені здається, що він негідник.
Матео, ти ревнуєш через те, що я зустрічаюсь із ним?
Що?
Я не знав про це.
Вибач. Це не має значення.
Чекай.
То, що саме сказав Рауль?
Йому начхати, у якому стані мій батько.
Його звіт знищить нас, Пауло.
-«La Navideña» припинить своє існування. -Це знищить селище.
Рауль так не вчинить.
Він сказав би мені.
Дізнайся ти правду, ти не була б із ним.
Вибач, що засмутив тебе.
Подумай тверезо, йому начхати на нас.
Він закінчить свій звіт і поїде, і ми його більше не побачимо.
Матео пригнічений.
Через звіт Рауля.
-Фабрику закриють. -Що?
Йосипе, вони закриють фабрику.
Що ти таке кажеш?
До того ж він поводився грубо, кричав, лаявся...
Вони навіть побилися.
Він небезпечна людина.
Розумієш?
А потім бац! І вдарив його по обличчю.
Це жахливо.
Він сказав, що не зупиниться, доки не знищить селище.
Ще подивимось, хто кого знищить.
-Він має повернутися до Мадрида. -При зустрічі я розіб'ю йому обличчя.
Давай1
Смачного.
Рис виглядає смачно, Марга.
Так.
Мені вже час іти.
-Усе гаразд? -А тобі наче не байдуже.
Що?
Ні, нічого.
До завтра, Луїзо.
Полотном дорога.
Йосипе!
-Маріє! -Йосипе, рушай.
Йосипе! Маріє!
Заспокойся.
Зараз побачиш.
Їдь уже.
Привіт.
Скажений день!
Люди поводяться дивно. Це...
-Пауло? -Я хочу дещо запитати.
Ти знайшов помилки у рахунках фабрики?
Так. А що?
Здивована, що не сказав мені.
Не хотів тебе хвилювати.
Але закриття фабрики та безробіття у селищі
має хвилювати.
Чекай. Ти про що?
-Її не закриють. -Я знаю усе від Матео.
Не знаю, що він тобі сказав.
Я лише додав інформацію у звіт, бо це моя робота.
-Я мав-- -Точно, твоя робота.
-Так. -А як щодо роботи інших?
Тобі не шкода, що Марію та Йосипа звільнять?
-А вони чекають на дитину. -Так. Але я нікого не звільняю.
Я навіть дав Матео деякий час, щоб виправити усе. Тому я лишився.
Він не казав про це.
Але це правда. Нащо мені брехати?
Може, щоб я переспала з тобою?
Пауло, як ти могла таке подумати?
-Ти ж знаєш, що це не так. -Я нічого не знаю!
Крім того, що ти ненавидиш Різдво
і поїдеш до іншого селища, перевіряти іншу компанію
і руйнувати життя інших людей.
Ти дійсно так вважаєш?
Ти ж сам казав, що
гарні аудитори як машини: холодні й байдужі.
Якщо я байдужий, то чому ти зі мною?
Я не розумію.
Добрий вечір.
Добрий вечір, Каріме.
Келих червоного.
Закінчилося.
Тобто? Там ціла пляшка.
Ця пляшка?
Її зарезервовано.
Для місцевих. Розумієш?
Тоді налий щось інше.
-Маю дещо саме для тебе. -Дякую.
У надіїї Мати Божа
Коси заплітала,
Волосся її із золота,
А гребінь із чистого срібла.
За наш рахунок.
Пий.
Котра година? Уже так пізно.
Я маю йти.
Іди!
Забирайся геть!
Безчесний виродок!
Добрий вечір.
Покидьок!
Господи!
ҐРІНЧ
Доброго ранку.
Привіт.
Побачимось.
Не може бути.
ДОБОВІ ВИТРАТИ
Приязні виродки.
Хочеш трохи бульйону, синку?
Не відмовлюсь.
Він і мертвого підійме.
Я можу дещо запитати?
Звісно, синку.
Здається, ви єдиний у селищі, хто не зненавидів мене.
«Ненависть — це божевілля душі».
Так казав Лорд Байрон.
Не я.
Я...
Я можу лише цитувати його.
Ви знаєте, де ваш син?
Хочу поговорити з ним.
Нас таких двоє.
Починайте.
Ми йшли зі Сходу слідом за зіркою--
У Діви та Йосипа немає слів у цій сцені.
-Зберігайте тишу. -Пробач.
Пробач. Просто...
Уся ця історія з фабрикою всіх збентежила.
Байдуже. Ми зібрались на репетицію вистави.
А не пліткувати.
-Я не пліткую. -Звісно.
-Артуро, прошу, продовжуй. -Дякую.
Ми йшли зі Сходу--
Можна тихіше? У нас репетиція.
Пробач.
Дякую. Продовжуємо.
-Ми йшли зі Сходу-- -Знущаєтесь?
Скільки разів я просила вимикати звук на телефоні, Марга?
Пробач, але у молодшого ангіна.
Пауло, полегше, розслабся.
Ага. Я розслаблюсь, як ви всі,
а потім ми постанемо дурнями перед штабом з книги рекордів?
Не будь ідіотом.
Думай, що кажеш.
Я не винен, що аудитор виявися козлом.
Що ти, покидьку, собі дозволяєш?
Геть звідси.
-Що ти сказала? -Забирайся геть!
От і добре, я піду.
-Заспокойся. -До дідька.
-Ніко, стій, давай поговоримо. -Ну вас.
Далі, будь ласка, Артуро.
Ми йшли зі Сходу слідом за зіркою, що зійшла
на честь народження Царя іудеїв.
Ну як?
Маржа прибутку досить висока?
Усе це у Вальверде: вироництво, дистрибуція... Усі етапи.
Уже додому? Пощастило тобі.
Ні, Матео. Я хочу поговорити з тобою.
-Про що? -Що ти сказав Паулі?
Вона вважає, що фабрика закривається через мене.
Тобто закривається?
Ні. Вона щось плутає.
Ти ж знаєш Паулу.
Уже за 24 години я перевірю всі рахунки.
-Добре? -Ні.
Я цілий день тебе шукав.
-Щоб-- -Раулю, я б залюбки, але не можу.
Вони хочуть поцупити рецепт м'якої нуги.
Але отримають його не раніше за рецепт Coca-Cola.
24 години.
Показати вам фабрику?
Ходімо.
-Повтори. -Пауло.
Завтра свято.
Буде вистава, приїде штаб з книги рекордів.
Чи не час тобі йти додому?
Ні, дай мені спокій.
Я втомилась усім казати «так».
Тому зараз кажу «ні».
Ні!
Я тобі не наливатиму.
Налий, хай тобі грець.
Усі напиваються на Різдво. І я теж.
Ти п'єш, щоб забутися.
Хоча казала, що Різдво — незабутнє свято.
Незабутнє...
Чи знаєш ти, Каріме, що таке Різдво?
Різдво — це повне лайно.
Досить з мене пастушків, марципанів,
убогих декорацій.
-Що тут відбувається? -Дивіться, хто прийшов. Матео!
Рада зустрічі.
Вип'єш?
Ні, я бачу, ти вже за двох випила.
Що? Ще досить рано.
Гарний годинник.
Це батьковий.
Я проведу тебе.
Добре?
Добре, ходімо.
Це твоє?
Я безліч разів обдумала все,
але досі не розумію, як повірила Раулю.
Він здавався таким...
Таким щирим...
Якщо тебе це втішить, то мені він теж одразу сподобався.
Так, але ж ти не--
Забудь.
Лише місцеві по-справжньому цінують фабрику.
Жоден аудит не виміряє її цінності.
Я плачу, як п'яна невдаха, а ти ж ледь не втратив сімейний бізнес.
-Я не хочу про це думати. -Вибач.
Я хотів би поїхати до себе в Альгарве, купити човен
і нарешті відпочити наодинці.
Мені теж відпочинок не завадив би.
Послухай.
У мене є ідея.
Їдьмо туди разом на кілька днів після Різдва.
Забудемо про бізнес, аудиторів...
Виставу, школу, готель і Рауля.
Про все.
Це ж чудово. Тільки ти, я і море.
Пробач.
-Ні-- -Мене трохи занесло.
Ні...
Просто,
я розгублена...
-Мені потрібен час. -Авжеж.
Іди сюди.
Доброго ранку. Гарного дня.
Нарешті настав останній день року,
напередодні Нового року гостей та жителів Вальверде
очікує особлива подія.
Можливо, це буде найбільша у світі Різдвяна вистава.
Сьогодні ввечері мешканці селища спробують
побити світовий рекорд
і золотими буквами викарбувати назву Вальверде в історії.
-Привіт. -Що тобі треба?
Долучайся до вистави.
Я трохи оскаженіла,
мені соромно за це.
-І тобі потрібні люди для рекорда. -Ніко!
Добре, тільки куртку візьму.
-Стривай, я вдягну це. -Ти можеш одягтися тут.
-Давай понесу щось. -Ти і так ледь повзеш.
-Я ледь повзу? -Так.
Поглянь.
-Привіт. -Привіт.
«Пастухи у Вифлеєм».
Щасти тобі.
Дякую.
-Бос, ходімо. -Уже біжу.
-Бувай, Раулю. -Бувай.
Йосипе.
Пауло, який вираз підходить Діві? Такий?
Чи такий?
Перший. Другий такий, наче у тебе гази.
-Пауло, маєш хвилинку? -Ні!
-Пауло. -Що?
-Пауло? -Це не миро.
-Це арахіс. -Ніхто не побачить цього.
Як я можу вжитися у роль, якщо несу Ісусу снеки?
-Пауло! -Що?
-Іди сюди! -Що таке?
Дивись, так добре? Чи треба більш яскравий макіяж?
Треба менш яскраво. Ти прачку граєш, а не Марію Магдалену.
-Точно? -Боже милостивий.
У ослиці діарея, але не хвилюйся, я нагодував її рисом.
Блискуче. Ще щось?
Так.
-Я не зможу грати Йосипа. -Чому?
Перепрошую,
Пауло, пан Фуентес зі штаба книги рекордів уже тут.
Пауло!
-Ні! -Пауло?
-Розсуди нас. -Хто краще: янгол чи пастух?
Досить!
Мабуть...
За роки праці у штабі книги рекордів
ви бачили й більш дивакуваті речі?
Пауло.
Що з тобою?
Іди. Не хочу ні з ким розмовляти.
Якого біса, Пауло? Відчини. Представник зі штабу тут.
Мені начхати на рекорд, виставу, Йосипа
і клятих пастушків.
Я звільняюсь.
Ти що?
Ти усе організувала.
То поглянь, що вийшло!
Мені соромно, що я не виправдала сподівань, але з мене досить.
Тобто не виправдала сподівань?
Ми благоговіємо перед тобою за те, що віддаєшся своїй справі.
Ми на фабриці тільке про це й говоримо.
Ти самотушки організувала блискавичну виставу.
Навіть переконала керівництво підвищити бюджет для неї.
РЕКВІЗИТОР
Дякую.
Але без вас я б не впоралась.
Привіт, Еміліо. З Новим роком.
-Як святкові вихідні? -Добре.
Завжди приємно провести час з онуками.
Я хочу, щоб ти був на нараді в понеділок.
Так. Вибач.
Вибач, що не повідомив раніше.
Я маю закінчити аудит у Вальверде.
Ти, мабуть, забагато випив шампанського?
Я вже отримав твій звіт
і надіслав його клієнтові.
Я не надсилав звіт.
Стривай.
Хто замовив аудит фабрики «La Navideña»?
Китайська інвестиційна група.
Вони хотіли перевірити стан рахунків перш, ніж перевезти у Китай.
Дідько.
Еміліо, послухай.
Я не надсилав звіт.
Це Матео Салінас надіслав фальшивий звіт від мого імені.
Ти упевнений, що це не особиста образа говорить у тобі?
-Про що ти? Я не-- -Чекай.
Вибирайся звідти. Якнайшвидше!
Я чув, що тебе кожен
у селищі ненавидить, бо ти не любиш Різдво.
Яка різниця?
Те, що ти закохався у дівчину директора, теж не має значення?
Це моя дівчина.
Я знайшов деякі помилки і сказав виправити їх.
Виправити?
Якщо ти знайшов помилки,
то мав зазначити це у звіті за обов'язком.
Я зробив це заради місцевих жителів. Вони гарні люди.
То ти пройнявся духом Різдва?
Не сміши мене.
-Матео. -Привіт.
Збираєшся на виставу?
Ні, спершу поговоримо.
Я б з радістю, але вже пізно. У мене гості.
Мабуть, з Китаю?
Китаю? Гарний жарт.
Не знаю, про що ти. Але я маю їхати.
Що ж, тоді я з тобою, поговоримо дорогою.
Ти підробив мій звіт.
-Про що ти? -Я знаю, чому ти це зробив.
Так. Вибач.
Я почувався кепсько через це, але я не мав вибору.
-Ти забагато на себе береш. -Раулю, між нами кажучи,
у Вальверде можна відпочити кілька днів влітку далі від спеки.
Але я не хочу жити у цій дірі і тхнути марципаном, як батько.
Ти розумієш, бо теж мрієш змитися звідси.
-Я не зловживаю довірою. -Раулю, ти теж не святий.
Я отримаю величезні статки від продажу.
І я можу поділитися з тобою.
-Ти хочеш підкупити мене? -Не кажи, наче це щось жахливе.
Погоджуйся.
15000 євро і розходимось.
Чого ти переймаєшся? Тебе усі ненавидять.
Мене ненавидять завдяки тобі. Ти всіх одурив.
Тобі дійсно начхати на всіх?
На цілі родини з дітьми, кредитами...
Це нечесно.
Матео, саме час припинити все.
Не продавай фабрику.
Подумай про батька.
Він би ніколи так не вчинив.
Чорт.
Ти маєш рацію.
Заради грошей люди здатні на дивні вчинки.
Настав час істини.
Час, на який ми так довго чекали.
Сьогодні Вальверде ввійде в історію завдяки нам.
Cлава Вальверде!
Час готуватися до вистави--
Що сталося?
Люба.
Як ти?
Усе гаразд.
Здається, це перейми.
Ні, це просто нерви.
Які нерви? Їдемо до шпиталю.
Ні!
Це просто перейми. Може пройти кілька годин до початку пологів.
Але...
Дійсно.
Я залишусь.
Мені було б прикро пропустити виставу.
Чи не краще поїхати до шпиталю?
Вона хоче залишитися. Не тисни на неї.
Займай своє місце.
-Пауло, будь ласка. -Займай своє місце.
Усе добре. Починаймо.
НЕМАЄ ЗВ'ЯЗКУ
Дідько!
Є хто?
Допоможіть!
Агов!
Покваптеся, щоб не пропустити велике Різдвяне дійство.
Ми бачимо, що актори готові, усі зосереджені.
Зовсім скоро почнеться вистава.
Ми націлені встановити світовий рекорд.
Вальверде, покажи всім!
Господи.
-Усе добре, чи не так? -Просто чудово.
Неймовірно...
Уперед!
У Вальверде!
Ну ж бо.
Руш!
Сюди, Йосипе.
Давай попросимо цього пастуха.
-Він допоможе нам. -Авжеж, допоможе.
Моя дружина ось-ось має народити, ми шукаємо місце для відпочинку.
Ні, усе забито, чувак.
-Ніко! -Тобто...
Вільних кімнат немає, пане.
Не хвилюйся, Йосипе.
Бог приготував місце для нас.
У цих яслах.
Господи.
Поїхали.
Щасливого Різдва!
Обережно на цьому схилі!
Це неможливо.
У Вальверде! Погнали.
Молодці!
Швидше!
Щасливого Різдва!
Тут немає снігу.
Зможете по дорозі?
ВАЛЬВЕРДЕ 3,5
Руш!
Які новини, пастушок?
Що ж...
Тепер, коли все узгоджено, ми можемо святкувати Новий рік.
Він каже, що хотів би спершу подивитися виставу.
Він захоплюється вашими традиціями.
Добре. У нас ще є час до прибуття трьох волхвів.
Чоловік і жінка прибули з Назарета.
Для них не було місця у готелі.
Їм ніде було спати.
Вони знайшли ясла.
Кажуть, що вона ось-ось народить.
Боже милостивий!
Тихше.
Тихше. Обережно--
Тут бруківка.
Полегше.
Тут поворот.
Гальмуйте!
Поквапся, Мартіне.
-Моя дочка забрала крила. -Швидше.
Гарна робота, хлопці.
-Йосипе! -Що?
-Твій вихід. -Добре.
-Швидше, надягай крила. -Добре.
Він народився!
Малюк Ісус народився!
Слідкуй за дикцією.
Він наша радість, наше світло!
Я такий щасливий, Маріє.
«Я приніс вам благу звістку.»
-Зрозумів. -Добре.
Я щось чую.
Вона молодець.
Це плач--
-Ні. -Нам точно треба у шпиталь.
Ви не можете. У неї розкриття не більше за три сантиметри.
Я не можу гаяти час на виставу.
-Мій малюк ось-ось народиться. -Не кидайте мене. Це важливо.
Послухай, Пауло,
твоє життя таке нікчемне, якщо у ньому вистава найважливіша за все.
Я поруч.
Мила.
Народжується.
Боже, ходімо.
Давай, Раулю.
Мамо!
Не підходь до мене з цими крилами, люба.
Янгол чи продавець каштанів? Обирай.
Він наша радість, наше світло.
Я такий щасливий, Маріє.
Я чую якісь звуки.
Це плач немовляти?
-Не хочете? -Ні.
Мабуть, тут цікаво сидіти.
Нам потрібен янгол. Благаю!
-Прошу-- -Пауло!
-Рауль! -Паула!
Рауль!
-Пауло! -Раулю!
Хочеш бути янголом? Звісно, хочеш. Добре, що ти прийшов.
-Матео-- -Слухай. Не час для ревнощів.
-Так. -Послухай.
-Матео-- -Твої слова:
«Я приніс вам благу звістку. Спаситель народився.»
-Фабрика. -Запам'ятав? Я така щаслива.
Хлопці! Дівчата! Працюємо!
Готовий? Підіймайте його!
Ходімо. Ми усе побачили.
Дивіться!
Янгол!
Твої слова, Раулю.
«Я приніс вам благу звістку.»
Я приніс вам...
Послухайте.
«La Navideña» у небезпеці.
Що?
Матео Салінас продає її.
Він шахрай. Він усіх обдурив.
І мене теж.
Що ти верзеш?
Він підробив рахунки, щоб збільшити вартість компанії.
Після продажу фабрику вивезуть.
Ні!
Фабрику буде закрито.
Покидьок.
Йому байдуже. Він мерзотник.
Він обдурив рідного батька,
який присвятив своє життя селищу і фабриці.
Зрадник!
Це огидно.
Він каже правду?
Заспокойся, тато. Це не твої справи.
Тобто не мої?
Тато...
Заспокойся, підпишемо папери і годі.
Це все, що нам лишилось.
Що він каже?
Я все ще власник фабрики.
Мій син має знати,
що доки я живий,
фабрика працюватиме у Вальверде.
Браво!
Так, пане.
Слава Вальверде!
Браво!
-Viva! -Браво!
Забирайся!
Геть!
Раулю, як ти? Ти не поранився?
Я в порядку.
Здається, я завадив вашому рекорду.
Кому потрібен той рекорд?
Слава Ґрінчу!
Він врятував Вальверде!
Браво!
-Так. -Гарна робота.
Здається янгол набув свої крила.
Моя машина.
-Дуже вчасно. -Так.
Я хочу дещо розповісти.
Знаю, це прозвучить божевільно, але...
Здається, я бачив Різдвяне диво.
Коли я загубився серед снігів,
раптом з'явились сани.
-Зневідкіля. -Сани Тоніо.
Тоніо?
Тоніо, це брат Марги.
Він влаштовує екскурсії на санях.
Звісно.
Ну я й дурень. Точно.
Ти показуєш мені фільми про Різдво, а потім стається таке.
Ми щороку їздимо туди з дітьми. Вони обожнюють їздових собак.
Собак?
Так. А що?
Не має значення.
То...
-Бережи себе. -Ти теж.
-Бувай. -Бувай.
Рауль!
Як ти? Що сталося?
Це були не собаки.
Ти бачив його? Я сміявся і не міг утриматись.
Він одягнувся Сантою, щоб задарма випивати.
Він повторював: «Хо, хо, хо. Пива.»
«Хо, хо, хо. Ще пива.»
НА ЗГАДКУ ПРО ВЕРОНІКУ ФОРКЕ
Переклад субтитрів: Яна Кушнаренко