Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINAL DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Angèle!
Angèle…
Det skete så hurtigt. Og det var så intenst.
Angèle, vil du gifte dig med mig?
Det føles godt at sætte ord på det.
DAGBOG
JEG BLIVER KVALT
FALSKT
SUCCES?
At kunne fortælle historien, som jeg oplevede den.
Pokkers. Det kamera får mig altid til at se forfærdelig ud.
Og ingen vil kunne fortælle den bedre, end jeg kan.
Ingen er klar til det.
Da jeg endte med pludselig at være på overalt,
var jeg super glad,
men jeg tænkte også: "Hvorfor er jeg her? Hvorfor mig?"
Jeg skabte hende.
En forbedret version af mig selv. Bygget på alle mine fantasier.
Den Lille Havfrue.
En prinsesse.
Hélène Ségara.
Priscilla.
Ariana Grande.
Alle dem, jeg gerne ville ligne.
Der er bare én ting…
Jeg har mistet den virkelige Angèle.
MISTET
Jeg ved ikke, hvem jeg er.
HVEM JEG ER
HVEM ER ANGÈLE?
BRUXELLES, BELGIEN
Borgerne skal blive hjemme for at undgå enhver fysisk kontakt
udover deres nærmeste familie.
Alle forsamlinger forbydes.
"Lockdown, dag et.
I dag er den 14. marts 2020.
Jeg ved ikke, hvordan de næste uger bliver."
Vi er i lockdown
Jeg har ikke noget at lave, så jeg eksperimenterer.
"Lockdown, dag fem.
Det føles, som var det to år, siden jeg skrev sidst.
I dag er den 19. marts. Det her vil føles som en evighed."
Jeg er pissetræt af lockdown.
Først ville jeg ikke lave musik.
Jeg tænkte: "Jeg burde ikke arbejde. Jeg holder pause."
Jeg har lavet en slags tilflugtssted.
Med et hi-fi-system og det hele. Gør det selv.
Og så skrev jeg en masse.
Nå, hvorfor lyder det sådan?
Hvorfor er det så mættet?
BRUXELLES, JEG ELSKER DIG, ET
Jeg begyndte at tænke på et nyt album under lockdown.
Før havde jeg bare travlt med at turnere og promovere mig selv.
Men jeg var nødt til at sige til mig selv:
"Hvad gør vi nu?"
Jeg var heldig, at mit første album blev en succes.
Men jeg var 20, da jeg skrev det. Nu er jeg 25.
Mit liv har ændret sig meget på fem år. Jeg har oplevet meget.
Jeg kan ikke blive ved med at synge om det samme.
Det duer ikke. Det er irriterende.
Jeg føler, at jeg bør have succes. Det er naturligt at føle pres,
men jeg vil et andet sted hen og prøve noget mere personligt.
Jeg ved ikke, hvor det her ender.
HVEM ER ANGÈLE?
Jeg havde glemt, hvordan det var at være alene med mit klaver.
At spørge mig selv, hvad jeg vil tale om og synge om.
LOCKDOWN - DAG 36
Én gang
Giv aldrig op
To gange
For al min kærlighed
Tre for dig
Hvor er du?
Havde det ikke været for pandemien,
ville jeg have rejst og festet…
Jeg ville ikke have konfronteret min frygt
på så direkte en måde, hvis jeg kunne have undgået det.
Pepette.
Hemmelighedsrummet.
Jeg har så meget brol.
BROL \ HANKØN ROD, KAOS (BELGIEN)
Jeg mener ægte brol.
Notesbogen med hemmeligheder er måske her.
Har jeg ikke min notesbog?
Pepette sidder fast.
Hvorfor skrev du
Alting ned i notesbøger
Med hemmeligheder
En notesbog med hemmeligheder.
ET LIV
HVEM ER ANGÈLE?
Jeg skriver meget, fordi jeg har brug for at skrive.
Derfor skriver jeg sange.
Jeg har altid skrevet dagbøger. Jeg har så mange af dem.
Det her er begyndelsen.
Jeg havde ingen sange endnu.
Det er vildt, hvor meget pladder jeg skrev.
Jeg skrev forfærdelige tekster.
"Online og tilsluttet, men ikke til mig. Venter på et tegn."
Den første tekst til "Je veux tes yeux".
Melodien var anderledes.
Online og tilsluttet, men ikke til mig Venter på et tegn, som ikke kommer
Online og tilsluttet, men ikke til mig
Venter på et tegn, som ikke kommer
Godt, jeg ændrede starten.
SKREVET, DA JEG VAR 23 ÅR
"Det er sent. Jeg er hjemme i Paris. Jeg har lyst til at læse gamle noter.
Jeg ved ikke mere, hvem jeg er."
HVEM JEG ER
"Jeg arbejder mere, end jeg lever. Jeg kvæles."
JEG KVÆLES
"Hvad gør mig glad? Succes?
De 350.000 følgere?
De ti millioner visninger af 'La loi de Murphy'?
Det, der gør mig glad, er falskt.
Mig og mit image. Perfekt.
Mig selv og sangeren Angèle.
Alt andet er meningsløst. Jeg skammer mig.
Jeg føler et tomrum, når jeg kommer hjem,
fordi jeg forstår, at det er meningsløst, falskt, uhåndgribeligt.
Før var jeg i live. Fuld af tvivl, spørgsmål, begær.
Nu er succes mit eneste begær.
Jeg løber væk fra alt andet. Før var jeg fri."
Sådan. Vildt.
FØR VAR JEG FRI
Jeg ville ikke bytte mit liv for det, jeg havde.
Selv hvis jeg kunne.
Det, der sker med mig, er smukt.
Jeg arbejdede hårdt for det. Det var det, jeg altid havde villet.
DET VIRKELIGE LIV
Jeg bliver en af de andre kvinder
Dem, der giver dig nydelse
Dine lege bliver vores
Hvis det er dit ønske
Jeg stråler klart
For at genoplive flammen
Jeg bliver til guld
For at få dig til at elske mig
-Hallo? -Ja, hallo.
Hej, mor.
Vi kunne mødes søndag aften.
Ja, jeg kommer.
Vi kan få fritter til en forandring.
-Pas på dig selv. Vi ses søndag. -Jeg elsker dig.
-Jeg elsker dig. Vi ses. -Ja. Hej.
Se. Da jeg var barn, var det et tårn.
Det var som World Trade Center for mig.
Jeg vidste ikke, hvad det var.
Det var min folkeskole.
Vi skal hen og se min skole.
Det er helt vildt at være her.
At finde mig selv her.
Krokodiller!
Jeg må have brugt fem år på at vente på bussen her.
Mine forældre kom som regel for sent.
Så vi ankommer til Linkebeek.
Jeg gav Pepette en sweater på, så hun passer til mit tøj.
Hun er så nuttet.
Her er så smukt.
Men det bliver hurtigt kedeligt.
Vi er bogstaveligt talt midt i ingenting. Det er mit hjem.
Hen til bedstemor.
Pepette! Min lille skat.
Hej med dig.
Jeg filmer.
Hej, søde.
-Hej. -Har du set det her?
Yo! Hun er Laurence Bibot, og du er Angèle Van Laeken. Ja!
-Hvordan går det? -Rigtig godt.
-Er det spritz? -Nej, det er grenadine.
Angèle!
-Hvad? -Hvordan går det?
Det går fint.
SKREVET, DA JEG VAR 13 ÅR
"Jeg er ung. Jeg har fantastiske venner.
Jeg elsker min skole. Mine forældre og min bror er herlige.
Jeg elsker musik og elsker fester.
Jeg elsker klaveret.
Jeg elsker slik.
Leger, skriger, danser. Danser, som om ingen ser mig.
Jeg elsker at synge. Gamle amerikanske film. Audrey Hepburn.
Hvis jeg skulle forklare, hvorfor jeg er glad i dag,
ville jeg begynde at græde.
Det er det virkelige liv."
-Alle koncerterne. -Det er sjovt.
De gode, gamle dage.
"Bravo, Martine."
Den 26. oktober 1996. Jeg var et år gammel.
Mindre end et år.
-Hun var på scenen, da jeg var ti måneder. -Det var dengang, du…
-Da jeg besvimede? -Du havde vejrtrækningsstop.
Ja.
-Det var dit modbydelige temperament. -Netop.
Men se mig nu.
Se her, skat.
Baby.
Du er den lille nyfødte, ikke?
Hvem er det, Roméo? Din lillesøster, hvad hedder hun?
-Angelo. -Nej, Angèle.
-Ja, Angèle. -Hun er ikke en dreng.
Navne giver os en historie. Med Roméo gik vi allerede ret langt.
Vi valgte Roméo. Johnny. Det var helt fint.
Elvis. Og Kiki.
Da jeg blev gravid igen, kendte jeg ikke kønnet.
Men jeg troede, det var en pige. Det var det, jeg ville have.
Så, ja, jeg ville gå efter legendariske navne igen.
Jeg tænkte på de kvinder, der havde skabt historie.
Cleopatra var lidt for meget.
Joséphine kunne være mellemnavnet på grund af Josephine Baker.
Vi besluttede… Eller jeg gjorde.
For at være ærlig. Jeg valgte Angèle.
Hun var et fantastisk barn. En smuk lille pige.
Hun var aldrig hvalpet.
Jeg arbejdede som model.
Jeg så nogle smukke piger. Og jeg så, hvor triste de var.
Jeg tænkte: "Mærkeligt. Er skønhed mere en forbandelse?"
Så jeg sagde til Angèle, da hun var fire eller fem:
"Du er meget smuk."
Vi sad i bilen.
"Du er meget smuk. Men det er ikke nok.
Du er smuk. Det ved vi godt. Men fokusér på noget andet."
MODEREN
Har du set din mor?
Det går ud ad det andet øre.
Ved du, hvad han sagde? "Vask din røv, luder."
Laurence Bibot.
Også kendt som Marinette.
Mine forældre var berømte. Min mor er skuespiller.
Min far er sanger.
Så berømmelse er noget, jeg altid har kendt til.
Det var ikke nyt.
Begge mine forældre var kunstnere. De var meget kreative.
De var på scenen, i rampelyset.
De var inspirerende, sjove. De fyldte meget.
Måske for meget nogle gange.
Min bror og jeg var heldige at opleve det.
Selvom de kun var populære i Belgien, og det hele var ret beskedent,
følte vi, at vi voksede op i deres skygge.
DAGBOG
FORSIGTIG, NARCISSISTISK PERSON
TAG IKKE DENNE STORE FEJL I BETRAGTNING
Se lige det der.
Interessant. Lidt trist.
"Hver gang jeg taler om mine forældre, nævner folk altid deres job.
'Hører du ham i radioen? Er din mor stadig sjov?
Optager dine forældre sig selv? Jeg så din mor på TV. Hun er sej.'
Jeg er ligeglad!
For tiden plejer jeg at sige, at de er uudholdelige.
Folk ser ikke mig. Jeg er bare deres datter."
Vildt. Den første maj 2011.
JEG ER BARE DERES DATTER
Gå ud og leg.
Børnene led under vores berømmelse. Vi vidste det ikke.
De var "søn og datter af".
Når vi købte ind i supermarkedet, kom folk hen til os.
For børnene…
De sagde, at det ikke altid var let. Det forstod vi ikke dengang.
Nu forstår vi det.
Nu hvor det er omvendt.
Vi er ikke… Nogle gange…
Jeg er bare "far til".
FADEREN TIL
Bruxelles kommer!
Det må have været stort for min far.
En "wow"-følelse.
Ligesom mig, da jeg så min søster være skidegod,
mens jeg var i gang med at skabe et navn for mig selv.
Hvordan var det ikke for min far? Han er næsten 60.
Og hans børn…
Lad os starte med mig. Jeg havde mit eget projekt.
Han var… Det slog benene væk under ham.
"Hvor mange visninger i denne uge?" Jeg sagde: "10.000."
"Det er vildt." Han var chokeret.
RAPPER-BRODEREN
SØSTER AF
DATTER AF
De blev "forældre til". Det er vildt. Bare "forældre til".
Jeg bruger stadig tid på at undskylde for min eksistens.
Men…
Jeg ledte bare efter anerkendelse.
Som person.
Som individ, uafhængigt af mine forældre.
Godt. Vent, jeg er ikke sikker.
Når jeg spillede musik,
kunne jeg føle selvværd. Jeg havde noget at sige.
Heldigvis så Ania, min klaverlærer, med det samme, at jeg havde noget.
Så hun opmuntrede mig.
Folk spurgte, hvem der spillede klaver. "Angèle."
Så følte jeg mig værdig igen. Det gav mig selvværd.
Men jeg ville ikke spille alene på mit værelse.
Og hvis folk have travlt, ville jeg ikke spille for højt.
Jeg ville ikke synge for højt. Jeg ville ikke tiltrække opmærksomhed.
Så jeg lærte at spille lavt. Og synge meget lavt.
Det er godt.
Min far var krævende, da det var hans profession.
Når jeg spillede klaver, sagde han ofte:
"Du skal arbejde mere på det."
Han troede, jeg ikke var flittig nok.
A…
D…
Lad os gøre det sammen.
Vi kunne ikke bare spille. Det var ikke kun en hobby.
"Hvorfor er min far så: Et) Irriterende…
To) Hvorfor vil han have mig til at være professionel musiker?
Det er hans job. Det betyder ikke, at det skal være mit."
Fortsæt.
"'Musik kræver meget mere arbejde.'
'Beklager, Marka. Jeg kan ikke lide musik på samme måde som dig.
Jeg elsker klaver. Det gør jeg. Men det bliver aldrig mit job.'"
"Jeg elsker klaver. Det gør jeg. Men det bliver aldrig mit job."
Du læste rigtigt. "Det bliver aldrig mit job."
Vildt.
MIT STÅSTED
BRUXELLES, TO FØRSTE VERS OKAY
Jeg skylder dig mit navn
Bruxelles, jeg elsker dig
Jeg har savnet dig
For helvede.
Sådan.
Det er ikke så svært.
BRUXELLES, JEG ELSKER DIG
Lockdown var ikke let for nogen.
Jeg boede forskellige steder.
Jeg sad fast i Paris et stykke tid.
Fuck.
To.
Er det interessant?
Vent.
Jeg elsker Paris. Den er smuk og har alt, du har brug for.
Men det er ikke hjem.
Jeg ville skrive et kærlighedsbrev til den by, jeg voksede op i.
Bruxelles, jeg elsker dig
Det er de små ting, de enkle og personlige ting,
som ligger bag det andet album.
Det er måske ikke så universelt.
Det vil ikke ændre verden, men det er oprigtigt og tæt på mig.
Tror jeg nok.
Jeg tror, at det at lave musik for mig, fordi det var min fars job,
ikke bare kunne være tidsfordriv.
Men jeg ville ikke have, at det skulle være professionelt.
Jeg var midt i mellem.
Jeg vidste, jeg var talentfuld og kunne lide det,
men jeg ville ikke gå længere. Jeg ville ikke have min fars job.
Jeg syntes, det var et svært job.
Og skadeligt for hans mentale helbred.
Sådan vil jeg opsummere det.
TAG LYNTOGET
Jeg var imod smarttelefoner. Jeg havde en Nokia.
Jeg havde ikke Snapchat, Instagram. Kun Facebook.
En rigtig god ven sagde:
"Du vil elske Instagram." Og jeg sagde: "Mig, elske det?
Nej, tak. Jeg er ikke interesseret i at tiltrække opmærksomhed."
TILMELD DIG
NAVN - ANGÈLE VAN LAEKEN
BRUGERNAVN - ANGELE_VL
TILMELD DIG
Jeg meldte mig til Instagram.
Siden jeg læste musik, tænkte jeg, jeg kunne bruge det til at lave musik.
Der er kun én ting Der er i vejen
Du ved, jeg hader at sove alene
Så begyndte jeg at synge
og optage korte videoer.
For at undgå kritik lavede jeg jokes.
Det var nemmere at grine og tage kostumer på.
Bare at lave sjove ansigter.
Det fortalte folk, at jeg ikke tog mig selv alvorligt.
Tak, farvel.
Endelig
Er min mad kommet hjem
Jeg har ingen selvtillid eller følgere. Der er ikke noget på spil.
Kun min ven, der meldte mig. Et par venner.
Nogle finder ud af, at jeg synger. De er overraskede.
Mine barndomsvenner finder ud af, at jeg synger.
Men det var alt i starten.
Jeg husker
nogle af de første reaktioner, jeg fik.
Jeg husker Sylvies.
HELLE FOR AT VÆRE DIN MANAGER!
Jeg kender Angèle godt. Jeg har kendt hende i 21 år. Ja.
Vi gik på samme skole. Vi boede tæt på hinanden.
Jeg plejede at passe Angèles klasse i børnehaven.
Som 16-årig var jeg babysitter for hende.
Jeg var ret ung, da hendes forældre lod hende være hos mig og tog på turné.
Jeg så Angèle på Instagram med hendes første video.
Jeg skrev en kommentar for sjov.
"Helle for at være din manager." Sådan.
Dengang vidste jeg, hun bare hyggede sig med det.
Men hun kunne synge. Hun havde personlighed. Der var noget.
Det var ikke min profession, men hvorfor ikke?
Jeg var tørstig efter projekter dengang. Jeg ville lave mange ting.
Jeg følte, at Angèle havde et kæmpe potentiale.
Jeg fik hende til at forlade sit værelse for at optræde på barer.
Hun tøvede en del. "Hvad laver vi?"
Jeg svarede: "Luk øjnene. Tro mig."
Sådan startede vi.
-Ræk mig tapen. -Jeg sender videoen til mig selv.
Hvordan er det at hænge ud med et barn?
Det får mig til at føle mig så moden. Jeg er altid på knæ.
Angèle kaldte mig "Modige Sylvie".
Og det passer.
Angèle er den bange. Hun tør ikke gøre ting.
Jeg vil sparke døre ind.
Så jeg er "Modige Sylvie". Hyggeligt.
MODIGE SYLVIE
MANAGEREN
DEN SYVENDE MARTS 2016
I aften har jeg set din sjæl…
Jeg var på rette hylde. Jeg havde det godt.
Jeg tænkte: "Musikken er mit ståsted."
Jeg var så bange for fiasko.
Med en sanger som far og en skuespiller som mor
havde jeg brug for at bevise, jeg ikke var den lille pige.
Jeg talte ikke om det…
Jeg ville ikke have deres hjælp eller interesse.
Jeg ville skamme mig, hvis jeg ikke fik succes.
Sylvie troede på mig.
"Det bliver fantastisk." Jeg troede ikke på det.
Sylvie tænkte på koncerter på Archiduc, en berømt jazzbar i Bruxelles.
Jeg studerede jazzmusik. Jeg havde svært ved at finde mig selv.
Jeg spurgte mig selv, om jeg fortjente det. Jeg lærte stadig.
Min første koncert blev udsolgt.
Jeg mødte Nicolas, min anden manager, der.
Det skete takket være Sylvie.
Sylvie fik mig ud af mit værelse. Hun fik mig ud af mit hjem.
JEG ELSKER FANDEME MIT LIV
DAGENS SPÆNDING
Nicolas blev ringet op.
Damsos team ledte efter en til at spille tangenter.
Og…
Jeg ved ikke, hvorfor mit navn mirakuløst blev nævnt.
Og jeg ved ikke hvorfor,
det blev mig, der åbnede koncerten.
Jeg blev ringet op af Damsos turnéproducent,
som spurgte, om Angèle ville spille tangenter på Damsos turné.
Det var en overraskende anmodning.
"Det ville være fedt, men kan hun så ikke også åbne koncerten?"
Jeg vidste ikke, hvad jeg sagde, da jeg sagde det.
Jeg så ikke for mig, hvordan det ville være at åbne for Damso.
Med hans publikum.
Damso ville ikke have en rapper til at åbne koncerten.
Han kendte ikke mine sange. De var ikke udgivet endnu.
Han havde ikke hørt mine sange.
Han havde kun hørt min klaverudgave af "Bruxelles".
Bruxelles, min smukke
Vi ses snart
Så snart Paris…
Han syntes, den version var god.
Han tænkte: "Okay. Det bliver godt."
På det tidspunkt havde Damso en stor indflydelse.
Alt, hvad han rørte ved, kunne blive til guld.
Da hun spurgte mig, selvom jeg elskede Damso,
sagde jeg: "Nej, du er sindssyg.
Hans publikum er ikke klart. De slagter dig."
GARDEROBE, ANGÈLE
Jeg får det her usandsynlige tilbud, selvom jeg ikke var til rapmusik dengang.
Jeg var til jazz.
Jeg var kun lige startet, og det var ikke min ting.
"Hvorfor mig? Hvad har det med mig at gøre?
Og hvad har jeg at miste?"
Dilemmaet var ægte nok. Min mor sagde: "Du har intet at tabe."
Det var sandt. Det havde jeg ikke dengang.
STRASBOURG, DEN FEMTE OKTOBER 2017
FØRSTE KONCERT
Kom nu!
Jeg er bag scenen. Jeg kan høre, at publikum allerede er klar.
Lyset slukkes.
Det tændes igen, og jeg går ind.
De buher af mig med det samme. To tusind mennesker buher.
De buher, som om jeg slet ikke var velkommen.
Jeg husker, at jeg tog min telefon frem for at filme.
Jeg kan høre, folk begynder at råbe.
Vi indser, at folk ikke hygger sig. De buher. Sådan…
De råber efter hende. Vi tænker: "Fuck."
Nico og jeg så på hinanden og sagde: "Hvad tænkte vi på?
Hvorfor gjorde vi det?
Vi ødelægger hende. Hendes selvtillid bliver smadret."
Damso kommer ind.
Han så ikke noget.
Folk begynder at heppe på ham. Jeg tænker:
"Hvad fanden var det?"
Jeg tror, det var hårdt.
Jeg vidste det ikke. Jeg gjorde bare mit arbejde.
Senere fandt jeg ud af, det havde været delikat.
Stort bifald for Angèle.
De troede, jeg var skør.
Hvis jeg kan lide nogen, er jeg på. Det skete naturligt.
Jeg syntes ikke, det var så mærkeligt. Seriøst.
Jeg går bare efter en, hvis sjæl og energi jeg kan lide.
Lad os bare gøre det, ikke?
Jeg skrev noget på Instagram og bad folk støtte hende.
Fordi det virkelig er svært.
MAN KAN IKKE SE DET, MEN HUN BLIVER STOR
Vi tager hjem. Humøret er lavt.
Sylvie falder i søvn.
Jeg er i min seng og stirrer på loftet. Jeg kan stadig høre folk råbe.
"Bliver det sådan her i tre måneder?"
Jeg tænker:
"Hvordan skal jeg klare det?"
Jeg vil ikke se det som en fiasko.
Det ville være det værste for mig.
Samtidig ved jeg ikke, hvordan jeg skal undgå
at få sådan en voldsom oplevelse igen.
At stå overfor et publikum, der ikke vil have mig der.
ANDEN KONCERT
Hvordan har du det?
Det sædvanlige. Jeg er nervøs. Men det skal gøres.
-Hvad lavede du før? -Jeg sked.
Hun er lidt træt.
Hvor er Angèle?
Der er hun.
Jeg går på scenen.
Jeg ved ikke, hvad der skete i mit hoved der,
men jeg begyndte at føle mig besluttet. Eller sådan virkede det.
Inderst inde var jeg ikke så selvsikker.
Jeg tænkte: "Lad os prøve noget andet."
Jeg vil ikke give folk chancen for at fortælle mig, de ikke kan lide det.
Afsted.
Godaften! Hvordan går det?
-Er I klar? -Ja!
Jeg hedder Angèle. Jeg er glad for at være her i aften.
Tak for invitationen, Damso.
De er glade.
Angèle!
Én gang
To gange
Tre for dig
Mod alle odds begyndte folk at sige mit navn.
De råber bare mit navn: "Angèle!"
Kom så, Angèle!
Det var også lidt af en joke.
Folk forventede ikke at se mig på scenen, så det måtte blive en joke.
Vi var totale modsætninger, så det var sjovt at gøre det.
Jeg tror, det lykkedes mig at få mest muligt ud af det absurde.
Han havde intet at vinde ved at støtte mig og give mig synlighed.
Han gjorde det for musikken.
Fordi han kunne lide det, jeg lavede.
Det skøre er, at det er fortsat bagefter.
Vi arbejder på nye projekter sammen.
Det er fedt, at vi har fortsat forholdet.
Jeg har lært meget af ham. Det har hjulpet mig senere.
Jeg var mere drevet bagefter.
Jeg følte også, at jeg altid skulle bevise noget på scenen.
Pludselig kunne jeg ikke gøre andet end at eje det. Ingen snyd.
Jeg forsøgte ikke at behage.
Én gang Giv aldrig op
To gange for al min kærlighed
Tre for dig
Jeg begyndte at skrive alene.
Fra da af begyndte jeg at føle mig mere tilfreds med min musik,
fordi den føltes som mig.
Jeg fik idéer, og jeg kunne finde ud af at udføre dem.
Denne unge kvinde er gået viralt i fransk- og hollandsktalende regioner.
Hun hedder Angèle. Hendes sang hedder "La loi de Murphy".
Angèle, "La loi de Murphy".
Ja!
En skør live-udgave.
Åh gud.
Én gang Giv aldrig op
Det, der skete, var stort.
Jeg havde ikke forstillet mig, at det ville gå så hurtigt.
Vi vidste intet om, hvordan man promoverede et album.
Vi havde ikke planlagt noget.
Vi var slet ikke forberedte.
Vi lagde videoen ud. Jeg havde intet pladeselskab.
Jeg havde ikke mange ressourcer. Vi var uafhængige.
Og millioner af mennesker reagerede på den.
Jeg så det ske fra min lille lejlighed i Bruxelles.
Jeg ved ikke, hvad der foregår. Jeg ser kommentarerne.
Jeg kan mærke, det bliver stort.
Jeg tænker: "Du har begået en kæmpe fejl.
Det er ved at løbe af sporet."
LYKKELIG?
Jeg er meget bange for e-mails… Hvornår sendte jeg den her?
Okay. Klokken 17.20.
"Hej Sylvie og Nico. Jeg vil gerne undskylde for min krise.
Jeg ved, I arbejder hårdt. Jeg vil ikke bebrejde jer for min frygt."
Det kunne have været når som helst…
"I skal begge to vide, hvem jeg virkelig er.
På scenen ser jeg ud til at have styr på alt.
Jeg gør det, fordi det er en kæmpe mulighed.
Det åbner døre.
Alt det her er fantastisk. Men det er til projektet ANGÈLE."
"Jeg kan ikke klage.
Det ville ikke give mening, når det ikke kunne være gået bedre.
Men hvorfor har jeg ikke sovet i en måned,
hvorfor har jeg panikanfald og græder fem gange om dagen?
Jeg er bare følsom og nervøs.
Jeg kan ikke adskille det personlige fra det professionelle.
Projektet hedder Angèle. Sådan er det bare."
"Det, der sker, skræmmer mig.
Men ingen ved det, for det er for fedt til at være skræmmende.
Men siden sidste mandag er mit sande ansigt på YouTube.
Det er virkelig mig. Det var også det, jeg ville.
Jeg begynder at se tilbage på, hvad der er sket.
Jeg begynder at få beskeder og tilbud.
Jeg må klare det alene.
Hvis det ikke lykkes, vil det være min fiasko.
Jeg vil ikke være en diva og sige, at ingen kan forstå mig,
men jeg mener, hvad jeg siger.
Jeg flipper ud. Jeg får panikanfald igen.
Jeg ved, det ikke vil ændre sig og måske bliver det værre,
men hvis I forstod, hvorfor det sker, ville det være godt.
I skal have tak for jeres hjælp. Jeg siger det ikke nok. Jeg mener det."
Det er for vildt.
Nå…
Det er vildt, for jeg kunne have skrevet det for en uge siden.
Det er betryggende. Jeg er tro mod mig selv.
Samtidig minder det om en underlig periode.
Det er sandt, at da "La loi de Murphy" kom ud,
havde jeg ikke en god periode. Men det var begyndelsen på alt.
Der kom en tid, hvor jeg var meget bekymringsfri.
Jeg lavede musik, men jeg kunne gå ud.
Jeg kunne feste med mine venner og stadig lave musik.
Jeg havde det så sjovt.
Men så pludselig udkommer sangen.
Folk reagerer på den. Jeg får beskeder og anmeldelser.
Så pludselig oplever jeg noget meget voldsomt.
Du får direkte feedback fra millioner af mennesker.
Derhjemme, alene, i pyjamas. Fedtet hår. Og beskidte tænder.
Du ser på din skærm, og du ser tusindvis af visninger
og tusindvis af mennesker omkring dig.
Du bliver paranoid.
Den dag "La loi de Murphy" kom ud, følte jeg mig paranoid.
Jeg følte, at alle holdt øje med mig.
Selvom alle var ligeglade.
Jeg blev ved med at græde bagefter. Jeg græd hele dagen.
Jeg var bange og tænkte: "Hvad går jeg ind til?"
Måske var jeg så bange, fordi jeg vidste,
at jeg ikke ville give slip på det her.
At det var det, jeg havde ønsket mig. Jeg ville have det her.
Men en del af mig sagde: "Hvad kommer der til at ske?"
ANGÈLE, EN ANTI-MUSE SENDT FRA HIMLEN
Playboy tager kontakt. De vil forbedre deres image.
Jeg kender til bladet.
De vil vise et portræt af mig.
FJERDE UDGAVE, SEPTEMBER 2017
Den næste udgave ville fokusere på feminisme,
kvinders stemme. Og det bliver ikke seksuelt.
Jeg er ikke sikker, men accepterer.
Det kunne være interessant at tale om min musik.
Det er på kant med, hvad de plejer at lave.
Men ting kan ændre sig.
Interviewet gik godt.
Da jeg så bladet, blev jeg først overrasket.
Jeg syntes ikke, de var tro mod virkeligheden.
Og desuden, det billede, de valgte…
Vi havde taget det et par måneder tidligere.
Det skulle ikke udgives,
fordi jeg var ung, blond, med røde læber, og jeg surmulede.
Vi syntes, det var for forførende.
Jeg var bange for at blive seksualiseret mod min vilje.
Jeg havde det ikke godt med det billede.
De var interesserede i dette billede.
Jeg forbød dem at bruge det. Jeg vidste, det ville blive misforstået.
Da jeg åbnede bladet, opdagede jeg,
at de havde brugt det, selvom jeg havde sagt nej.
Det virkelige traume var dagen efter.
Belgiske formiddagsaviser udgiver billedet med titlen:
"Marca og Laurences datter nøgen for Playboy."
Al min frygt samlet ét sted.
Det at være "datter af", "søster til", og så i en seksuel kontekst.
Mit værste mareridt. Jeg følte mig ydmyget.
På det tidspunkt var jeg begyndt at have selvtillid.
Jeg havde startet mit eget pladeselskab.
Jeg var uafhængig. Jeg var flyttet hjemmefra.
Jeg gjorde alt selv. Skrev og spillede sange.
Jeg var begyndt at sige til mig selv, at jeg godt kunne selv.
Men den første artikel handlede kun om, at jeg bare var en pige.
En smuk blondine, der tager tøjet af for mænd
for at gøre sig bemærket.
STEMMEBESKED, DEN 30. SEPTEMBER 2017
Undskyld, i går
i et af de blade skrev de de værste ting om mig.
"Marca og Laurences datter nøgen for Playboy."
Jeg kan ikke holde op med at græde. Og jeg kan ikke gøre noget ved det.
Verden er et forfærdeligt sted, hvor folk vil sælge mig,
og de bruger mit billede…
Jeg er kun 21. Jeg gør alt, jeg kan,
for at sende gode beskeder til folk, skrive smukke kærlighedssange…
Jeg er så forsigtig med, hvad jeg gør, hvad jeg viser,
og jeg vil være naturlig.
Jeg hader denne overfladiske verden, hvor piger er seksuelle genstande.
Nu kommer det ud af kontrol. Jeg bliver fanget i det.
De værste overskrifter med mine forældre indblandet.
Det er en offentlig ydmygelse.
Jeg har det ikke godt. Jeg vil ikke spille, jeg vil ingenting.
Derefter var der måneder,
hvor jeg kontrollerede alt, hvad folk så.
Jeg var så påvirket af begivenheden.
Men jeg følte mig også stålsat.
Jeg ville aldrig være "søster til" eller "datter af" igen.
Det er ikke mig. Jeg er noget i mig selv.
Jeg arbejder alt for hårdt til at fortjene det image.
Det påvirkede mig at indse, at selv i dag,
selvom jeg ikke selv valgte billedet, hvilket jeg kunne have gjort,
ses det, at en pige poserer sådan, som noget negativt.
Og hun skulle skamme sig og fortjener at blive udstillet.
Alle vil kun have penge
Det er det eneste, der tænder dem
Alle vil kun have berømmelse
Det er det eneste, der bevæger dem
Men hvad er pointen?
Du er så ensom bag din skærm
Tænker på, hvad folk vil tænke
Men de virker bare ligeglade
Det føles så underligt at tænke på, at alle de biler er her pga. mig.
Som dem der. De skal til min koncert. Så underligt.
Også dem.
Den mand, der tisser derovre. Han skal se mig optræde.
De ved, hvem jeg er,
og deres lørdag aften er dedikeret til min koncert.
Ti, ni, otte, syv,
fem, fire, tre, to, en…
Glædelig ny Brol!
Sådan. Brol er ude, venner. Hey!
Det her er alt sammen for mig
Jeg er bare så glad
Vi har ventet på dette album i et år.
Endelig er det ude. Det er allerede en succes.
Billetterne til Olympia blev udsolgt på to timer.
Er du glad?
Ja, men jeg forstår det ikke. Ulig alle andre.
ER JEG GLAD?
-Er det her? -Ja.
Fuck.
-Hold da kæft. Seriøst. -Vi kører bare…
Er der mange mennesker?
Det er ikke muligt.
Umuligt.
Nej…
Det stopper aldrig.
Hun er her!
Det er lidt svært at forstå.
Jeg har brug for dem, der lytter til mig.
Samtidig finder jeg det uretfærdigt,
at folk elsker mig så meget, og at jeg ikke kan gengælde.
Især når man gerne vil interagere.
Jeg ved, at den kærlighed, de giver mig,
den kan jeg umuligt gengælde på samme måde.
Jeg kan gengælde ved at lave en koncert,
ved at skrive sange, men det er det.
Jeg kan ikke se dem allesammen,
sådan som de ser mig.
Det er ulige og frustrerende.
-Gift dig med mig! -Jeg beklager. Vi skal nå toget.
Vi kan ikke lade jer komme ind. Jeg er virkelig ked af det. Men…
Vil du gifte dig med mig?
Du er smuk!
Angèle!
Jeg beklager. Tak.
Angèle!
Hvornår kommer du tilbage?
Ingen opfører sig normalt over for mig.
Intet forhold er normalt længere.
Jeg husker en festival. Vi går ned fra scenen.
Mange ville tage et billede sammen med mig.
Det var ikke det rette tidspunkt. Jeg er ikke god til at lyve.
Jeg er spontan.
Hvis jeg er trist, vred eller utilpas,
kan jeg ikke lade som om og smile falskt.
Jeg sagde til pigerne: "Jeg kan ikke gå hen til dem."
Folk begyndte at råbe ting efter mig.
De gik amok.
Der var en kvinde med sine børn,
der råbte: "Kom, tag fat i hendes hår!"
Børnene begyndte at hive i mit hår.
Jeg kiggede ned, og et af børnene sagde:
"Du er bare en lortestjerne."
Jeg spurgte mig selv, hvordan vi var nået hertil.
Jeg tænkte: "Hvad er jeg for dem? Er jeg bare en stjerne?"
Ja, det er jeg. De kender mig jo ikke.
De ved ikke, at jeg er et menneske.
Efter koncerten går jeg på toilettet ligesom alle andre.
For dem er jeg bare en stjerne.
Så hvis de ikke får et billede med mig, er det respektløst.
Og på en måde, når man laver musik,
og man bliver berømt, er der en stiltiende aftale omkring det.
Så tilhører man folk.
MISTET
TOM
FRI
HVEM JEG ER
JEG BEFINDER MIG I EN RIGTIG LORTESITUATION
…festen
Bruxelles, jeg elsker dig
Lad os lave hele koret.
Det lyder godt, ikke?
En lille detalje med "Bruxelles, jeg elsker dig"…
Bruxelles, jeg… Ja.
Bruxelles, jeg elsker dig…
Du gør, som du selv vil, men du skal vælge.
Bruxelles, jeg elsker dig
Lyder det bedre?
Bruxelles, jeg elsker dig
-Og nu er det… Bruxelles… -Bruxelles, jeg elsker dig
-Det her… -Ja.
Prøv…
…jeg elsker dig.
-Ja. Det er mere naturligt. Det er godt. -Okay.
Gør sådan her.
Jeg skal til åbningen i Cannes i næste uge.
Jeg har hår i armhulerne.
Jeg vil beholde det. Bare sådan der.
Det er meget langt.
Faktisk
er det det, jeg vil, men det er svært, fordi folk ikke støtter mig.
De siger, at det kan jeg ikke.
Og jeg… Det kan jeg godt.
I det virkelige liv ville jeg ikke have barberet det af.
Hvorfor skulle jeg gøre det for Cannes?
Jeg er dresset op, men det andet gør jeg ikke.
Jeg har ikke brug for at barbere mig. Hvorfor skulle jeg det?
Jeg ved, jeg får hug for det. Det har jeg heller ikke lyst til.
Det skal ikke handle om det. Folk skal tale om min optræden.
Ikke om mit tøj eller mit hår under armhulerne.
Angèle! Hernede!
Angèle!
"Jeg drømmer om frihed,
om at befri mig selv, før jeg kan være fri på scenen.
At være selvsikker, ikke være opmærksom på folks kommentarer.
Jeg drømmer om solskin, at vise mine kurver gennem kjolen
uden latterlige kommentarer online.
Jeg drømmer, at en mand ser på mig uden at dømme mig.
Uden at ville eje mig.
Jeg drømmer om at føle mig smuk uden Instagram til at bevise det.
Jeg drømmer om at kunne drømme."
De taler alle som dyr
De taler grimt om pigerne
Det er 2018, hvad mon du tror Men jeg er mere end et dyr
Jeg ser, at rap er det helt store Jo mere beskidt, jo mere succes
Det er på tide, vi laver det om En pige bør sige sin mening
Lad mig synge for dig
Rend mig i røven
Jeg kommer ikke i radioen…
Hendes sang, "Balance ton quoi", henviser til #DuErEnGris,
og er på få måneder blevet de unges feministiske hymne.
Lad mig synge for dig
Rend mig i røven
Jeg skrev "Balance ton quoi" spontant, efter at en fyr generede mig i Bruxelles.
Kvinder stemme begyndte at blive hørt,
og kunstnere ønskede at ændre tingenes tilstand.
Jeg troede ikke, jeg havde legitimitet
til at sige noget om det, men jeg indså, jeg havde en stemme.
Folk genkendte sig selv i det her.
FRA BEYONCÉ TIL ANGÈLE: FEMINISMEN POPPER
FEMINISTISK POP-IKON I NEW YORK TIMES
FEMINISTISK SLAGSANG AF ANGÈLE
HVORDAN BLEV DEN EN FEMINISTISK SLAGSANG?
Er det klart?
Når en pige siger nej…
Jeg føler ofte, at det betyder…
Nej.
Nej. Okay.
Det er godt, hvis sangen gjorde opmærksom på problemet.
Men det kom ud af kontrol.
Selvom jeg var helt enig i påstandene,
og jeg stadig er engageret i dag, var det nok ikke det, jeg ønskede.
At være så udstillet.
Nogle ser mig måske som bedrevidende.
Folk fandt på ting at bebrejde mig for.
Vi har fokus på Roméo Elvis.
Han er indblandet i en sag om seksuelle overgreb.
Sangeren blev anklaget på Instagram, og han undskyldte.
Han sagde, han brugte sine hænder på en upassende måde.
Han troede, han havde fået en invitation.
Hans søster, sangerinden Angèle,
blev bedt om at tage afstand fra sin bror på de sociale medier.
DIN BROR ER EN GRIS
#DINBRORERENGRIS
ANGÈLE, PARTNER IN CRIME TAVSHED BETYDER SAMTYKKE
TAG SKEEN I DEN ANDEN HÅND OPDRAG DIN BROR, TAK
SKIDE FEMINIST, SKRID SAMMEN MED DIN BROR
Jeg forlod knap mit hjem i tre måneder.
Det var en eksplosion i mit hjerte, i min familie.
For ligesom alle andre
fordømmer jeg selvfølgelig det, min bror gjorde.
Det var hårdt at føle, at folk glædede sig over at have noget på mig.
Mig, den åbenmundede feminist.
Som om det var mit ansvar.
Som om jeg også skulle bøde for det.
Som om det ikke allerede var svært at skulle høre om det.
At se min bror i denne situation.
Nej.
På Twitter bad folk mig om at reagere straks.
Ellers ville den kamp, jeg havde kæmpet, være meningsløs.
JEG FORDØMMER
DET ER ENDNU VIGTIGERE, FORDI HAN ER MIN FAMILIE
DER ER BRUG FOR EN MENTALITETSFORANDRING
Sexistisk og seksuel vold er overalt, og nogle gange giver jeg næsten op.
Så ser jeg mig omkring og indser, at folk langsomt udvikler sig.
Folk vil komme til at forstå det.
Min sang ændrer ikke tingene, men folk bliver mere bevidste og taler.
Det være sig min bror, min bedste ven, min kollega…
Jeg vil altid fordømme det, der går imod min overbevisning.
Den måde, kvinder behandles på,
og måden vi lærer mænd at opføre sig over for dem,
det må ændre sig.
HUN
Herregud.
Hun er også god der.
Desuden havde jeg aldrig troet…
…at hun ville være…
-Hedder det "model"? -Ja.
Min kære…
Hvis din bedstefar stadig var her,
ville han være stolt.
Fantastisk…
Sikke et smukt barn.
Hun er en rigtig model.
Du er den første, der ser dem.
-Er det rigtigt? -Ja.
-Bedstemor Pilou er ikke hvem som helst. -Netop.
BEDSTEMOR PILOU
BEDSTEMODEREN
Bedstemor Pilou er min bedstemor. Jeg er meget tæt på hende.
Hun lever i en anden verden end min.
Hun får mig ned på jorden,
for hun synes, mit job er fantastisk, men hun forstår det ikke.
På trods af alt, jeg har opnået, forbliver jeg altid hendes barnebarn.
Derfor kan hun være simpel og, allervigtigst, ærlig over for mig.
Er der noget nyt?
Sig mig, bedstemor, hvad foretrækker du?
Citron eller sukker? Citron eller sukkertærte?
-Sukker. -Okay.
Nej. Det går ikke her, skat.
-Ja. -Fjern dåserne.
Hvad synes du om min stil?
Det er lidt specielt. Jeg kan ikke lide det.
Du er i det mindste ærlig.
-Du spurgte, hvad jeg synes. -Ja. Du er ærlig.
Det er svært.
Det går tilbage til krigen…
SKREVET, DA JEG VAR 24 ÅR
"Jeg vil virkelig gerne skrive.
Jeg er vant til ikke at forstå mit liv, men denne gang var det uventet.
Selvom jeg havde tænkt over det før. Flere gange."
HUN
FORELSKET
Angèle er den nye, store stjerne.
Nu vil vi afsløre hendes nye forhold. Du kan se det i videoen.
Kig godt efter. Vi kan desværre ikke vise billedet.
Okay? Så se godt efter. Forsiden i morgen.
HUN HAR FUNDET KÆRLIGHEDEN IGEN
ARM I ARM. ER LIVET IKKE BARE SKØNT?
Hun…
Hun sagde: "Sig det ikke til bedstemor.
Jeg siger det."
En aften ringede hun til mig.
Jeg vidste det allerede.
Og jeg var nok lidt…
…lidt kort for hovedet i min måde at tale på.
Hun sagde: "Bedstemor, hvordan går det?" "Fint."
Jeg begynder at…
Hun siger: "Hvad sker der?" "Ingenting," sagde jeg.
"Jeg skal fortælle dig noget." "Nej. Det behøver du ikke.
Jeg ved det."
Sådan var det.
Han tog mig faktisk ud af skabet.
Han var den første, der sagde højt, at jeg var sammen med en kvinde,
selvom det var kompliceret for mig
selv at forstå det. Det var intimt.
Han gjorde det, selvom… Det kunne have skabt…
…skabt problemer i min familie.
Hun ville gerne
give mig mere…
Hvordan skal jeg sige det? Forklare det mere.
Jeg spurgte: "Hvorfor en kvinde?"
"Hvorfor en mand?", svarede hun.
Det er måske på grund af min alder.
Der er så få LGBT-rollemodeller, så jeg ret sent indså, at jeg var bi.
Jeg var 23.
Jeg kunne ikke lyve for mig selv mere.
I min situation var det ikke kun min familie og deres spørgsmål,
frygten for at blive afvist…
Jeg måtte også møde folks reaktion.
SHIT, HUN ER LESBISK
JEG TROR VIRKELIG, DET ER EN SYGDOM
ÆD DIN SKIDE REGNBUE
UF, JEG UNFOLLOWER
Jeg fik ikke lov selv at komme ud.
Det er fint, at unge kan forholde sig til homoseksuelle kendte,
men jeg ville gerne selv have valgt øjeblikket og måden.
Der er en grund til, at folk er bange for at springe ud.
Konsekvenserne kan være brutale.
Det vigtigste for mig nu er, at forelskelse bliver normaliseret.
Uanset køn.
En offentlig persons seksuelle orientering bør ikke være vigtig.
Bare et faktum.
Gid der havde været flere LGBT- rollemodeller, da jeg var 15 eller 16.
Så havde jeg ikke løjet for mig selv.
Det beroliger mig at tænke på det.
DIN DRONNING
Hvis hun bare vidste Hvordan du ser på hende
Så ville hun blive bange
Hvis hun bare vidste Hvordan du tænker på hende
Så kunne hun såre dig
Men giv hende lidt tid
Det kan give jer chancen For at være sammen igen
Hun får brug for tid
For at glemme sine fordomme
Du vil gerne have hende Som din dronning i aften
Men to dronninger sammen Det går ikke rigtigt
Du vil gerne have hende Som din dronning i aften
Du er ligeglad med konger Det er ikke dig
Du vil gerne have hende Som din dronning i aften
Men to dronninger sammen Det går ikke rigtigt
Du vil gerne have hende Som din dronning i aften
Du er ligeglad med konger Det er ikke dig
"Jeg skriver til dig, fordi du hjalp mig.
Brol var lige kommet ud. Vi var nogle venner, der talte om det.
De var vilde med 'Ta reine'.
Jeg havde ikke hørt den, så jeg sagde ikke noget.
Jeg lyttede til den derhjemme. Jeg følte, du talte til mig.
'Ta reine' er skrevet til mig. Det lyder narcissistisk, men føles skønt.
For første gang i mit liv var jeg tiltrukket af nogen.
En pige i min klasse.
Hvis hun vidste, hvordan jeg så på hende, ville hun være blevet bange.
En fysisk, emotionel rutsjebane.
Første gang jeg følte noget for nogen.
Jeg vidste, det skete, men forstod det ikke.
Jeg ved ærligt talt ikke, hvem jeg er,
men jeg føler mig forstået uden at forstå mig selv.
Tak for det."
DEN NYE TID
Det kamera får mig altid til at se forfærdelig ud.
Måske er det håret.
Den anden dag fik jeg…
Jeg laver te. Det larmer.
Jeg fik Laetitia til at lytte til sangene.
Hun er en ven. Min pressesekretær i Belgien.
Jeg fik hende til at lytte til sangene. Så siger hun:
"Jeg ikke helt sikker på teksten.
Sammenlignet med Brol føler jeg mig ekskluderet.
Jeg synes, det ikke er lige så godt."
Sådan sagde hun det ikke, men hun følte sig frustreret,
for på Brol var alle de emner, jeg behandlede, meget mere universelle.
Det talte til alle. Det her er mere indadvendt.
Det er sandt.
Jeg har oplevet andre ting, siden Brol kom ud.
Ikke nødvendigvis musikrelaterede.
Jeg er modnet. Jeg er mere voksen.
Jeg er mere…
Jeg er mere klar til at tale om dybere emner.
Jeg ved ikke. Jeg bliver ked af det.
Og jeg tror, jeg går rundt i cirkler, rent musikalsk.
Det irriterer mig, fordi jeg føler, jeg ikke kan gøre noget.
Denne video er ubrugelig. Undskyld.
Det sker, når jeg laver musik. Jeg gør ikke mine sætninger færdige.
Jeg taler med mig selv som en gammel nar. Og…
Jeg går frem og tilbage for at lave te.
Jeg tvivler på alt det, jeg skriver eller skaber.
Jeg føler mig som en taber. Sådan er det.
STADIG I LOCKDOWN?
JA :( :(
DEN LOCKDOWN ER SÅ LANG
JA. JEG HÅBER BARE, VI KAN OPTRÆDE PÅ SCENEN EN DAG
JEG ER MANAGER FOR DUA…
VI ELSKER ANGELE
…VIL HUN VÆRE MED I EN NY SANG?
LONDON, DEN 28. NOVEMBER 2020
Lille filur!
-Jah! -Hvordan går det?
Godt at se dig. Hvordan går det?
-Fint. -Hej, min kære.
-Hvad med dig? Fint. -Godt.
Jeg blev en del af en popstjernes projekt.
Jeg var som en flue på væggen og så, hvordan det fungerede indefra.
På den ene side var jeg imponeret over at se denne fantastiske kvinde.
Hun var talentfuld og nærværende. Meget mere, end jeg havde troet.
Det var betryggende at se, at man kan være en stor popstjerne
og samtidig nærværende.
Nej!
Måske med tiden
Holder det op
Og alligevel
Jeg ser det ikke ske
Som en slags medicin
Jeg er intet uden dig
Jeg ved, jeg prøver
Og spilder tiden i dine arme
Jeg har feber
Kan du tjekke mig?
Hånden på min pande
Kys mig på halsen
Og når du rører mig, skat Bliver jeg varm
Jeg har feber
Kan du tjekke mig?
Jeg følte et pres,
for jeg havde ikke optrådt i flere måneder.
Fordi niveauet er virkelig højt.
Jeg tænkte ved mig selv: "Hvad laver jeg her?"
Det gjorde jeg. Helt ærligt. Seriøst. Pigen synger, danser…
Jeg mener, hun er et monster.
Jeg tænkte bare: "Så god er jeg ikke. Jeg tager hjem."
Hvilken vej er Linkebeek?
Så spændt.
Jeg ved ikke, om det er det, jeg ønsker for mig selv.
Noget så stort.
Men energien, ambitionen, alt det skøre…
Ikke at være bange…
Det inspirerede mig.
Til min egen fremtid.
BRUXELLES, JEG ELSKER DIG ENDELIG VERSION
En, to, tre! Ja!
Bruxelles, jeg elsker dig
DEN 30. APRIL 2021 BRUXELLES, ENDELIG VERSION
Bruxelles, jeg elsker dig Jeg har savnet dig
Bruxelles, jeg elsker dig
Jeg har savnet dig
Du er den smukkeste
Ja, det er du
Paris kalder på mig…
Nå, Angèle?
-Jeg arbejder hårdt. -Hvordan har du det med albummet?
Jeg er faktisk ret overtroisk.
Jeg havde ingen forventninger til det første.
Jeg forsøger ikke at forvente noget. Det er svært.
De bliver bare ved og ved
Selvom hun sagde Det ikke er som før
De bliver bare ved og ved…
Rent musikalsk er jeg meget tilfreds med vores arbejde.
Jeg er mest tilfreds med teksterne, men jeg ved, det ikke bliver så populært.
Det er mere personligt.
Nok mindre samlende.
Vi havde ikke planer om, at det første skulle være samlende.
Det var meget naivt.
Målet er at blive ved med at gøre det, jeg gør. Ja, leve og…
Finde mit ståsted, mere eller mindre.
Det gjorde jeg jo med albummet. Jeg fandt mit ståsted.
Det første album skete bare ligesom.
Der var masser af held i det.
Jeg skal bare være lige så heldig med det andet album.
Men jeg bør også gribe øjeblikket og leve op til det.
Nu jeg er her. Jeg må give alt.
DEN NYE TID
DET ER OKAY AT HVILE SIG
AT ELSKE
LÆR AT SIGE NEJ
LYT TIL MIG SELV!
Folk spørger, om jeg drømmer. Og faktisk…
Lige så meget som alle andre,
Jeg tror, at min drøm mere er en personlig mission.
Ikke en professionel drøm.
Det har det aldrig været.
Jeg drømmer om at være afslappet.
At være omgivet af gode mennesker.
At vokse op og lære af mine fejl.
At være en, der er god mod folk.
Og også være en, der modtager folks godhed.
Hvis mine forældre havde haft normale jobs,
ville jeg nok have et mere normalt job. Jeg ville nok være lykkelig.
Men faktisk har jeg det fantastisk.
Jeg elsker mit liv.
Jeg måtte bare tilpasse mig lidt, fordi det skete hurtigt.
Og inderst inde ønskede jeg, at det skulle gå godt.
Jeg ville bare ikke fejle.
Jeg sagde ikke: "Jeg vil have succes", højt til nogen.
Jeg skrev det ned.
Jeg kunne ikke sige det, fordi…
Det bragte mig held ikke at sige det. Jeg er overtroisk.
Jeg sagde det ikke for at undgå ubehagelige overraskelser.
Hvis det ikke gik, vidste ingen, jeg fejlede.
Selvom det ikke var sandt.
ANGÈLE - UDSOLGT
Jeg ønsker hende…
…alt det bedste. Det bedste for hende.
At alt skal være godt.
Nu kan jeg mærke, hun bliver en kvinde.
Hun begynder at kæmpe for sin overbevisning, sine ønsker.
Hun taler om det.
Før var hun
meget mere stille.
Tror jeg nok.
Jeg har tænkt for mig selv:
"Er det virkelig muligt, at mit barnebarn er en stjerne?"
Det vovede jeg ikke at sige til folk.
Jeg sagde: "Hun laver musik. Men…"
De sagde: "Jeg så Angèle på TV! Hun er blevet til noget."
-Vidste du, hun er skuespiller nu? -Nej.
-Vidste du ikke det? -Nej.
Hun fortæller mig aldrig noget. Hun er utrolig.
Siden hun fik den hund…
Godt, jeg optager.
Pepette, har du tisset?
Du har tisset! Hvor har du tisset?
Det er bare for at sige, at albummet er færdigt.
Tror jeg nok.
Det skræmmer livet af mig.
Som sædvanlig.
Jeg ved ikke, hvordan det bliver modtaget.
Hvordan publikum vil lytte til det. Men det er ikke…
Det er ikke op til mig længere.
Dette album er mig på 25. Mit kvarte århundrede.
Det var, som om jeg ville holde det virkeligt.
Ikke lave om på mig selv. Det håber jeg, jeg aldrig gør.
Jeg vil altid være pigen fra Linkebeek, der skriver simple sange.
Selv om livet ændrer sig, vil det altid være sådan.
Fordi alt det her…
…det er mig.
Lad os stoppe her. God rejse.
SLUT
Seriøst?
Sådan takker du mig.
Lige foran…
Foran min succes.
Tekster af: Else Katrine Nielsen