Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINALDOKUMENTAR FRA NETFLIX
Vær så snill.
Vær forsiktig.
-Forsiktig, ok? -Forsiktig.
Angèle!
Angèle…
Det skjedde så fort.
Og det var så intenst.
Vil du gifte deg med meg?
Det føles godt å sette ord på det.
DAGBOK
JEG KVELES
FALSK
SUKSESS?
Å kunne fortelle historien slik jeg opplevde den.
Jeg ser forferdelig ut når jeg bruker dette kameraet.
Og ingen kan fortelle den bedre enn meg.
Ingen er klare for dette.
Jeg var kjempeglad etter hver eneste forestilling…
LIVET ER KULT!
…men jeg tenkte også: "Hva gjør jeg her? Hvorfor meg?"
Jeg skapte denne jenta.
En forbedret versjon av meg selv. En kombinasjon av fantasiene mine.
Den lille havfruen.
En prinsesse.
Hélène Ségara.
Priscilla. Ariana Grande.
Alle de jeg ønsket å se ut som.
Her er greia, jeg har mistet den ekte Angèle.
MISTET
Jeg vet ikke hvem jeg er.
HVEM JEG ER
1. HVEM ER ANGÈLE?
BRÜSSEL, BELGIA
Folk skal være hjemme
og unngå fysisk kontakt utenfor sin nærmeste familiekrets.
Alle samlinger er forbudt.
Nedstengning, dag én.
I dag er det 14. mars 2020.
Jeg vet ikke hvordan ukene kommer til å se ut.
Vi er nedstengt
Siden jeg ikke har noe å gjøre, eksperimenterer jeg.
Nedstengning, dag fem.
Det er to år siden sist jeg skrev noe.
Det er 19. mars. Dette vil føles som en evighet.
Jeg er lei av å være innestengt…
Først ville jeg ikke lage musikk. "Jeg burde ikke jobbe. Jeg har fri."
Jeg bygget et rom for meg selv. Med stereoanlegg og alt, hjemmelaget.
Da skrev jeg mye.
Hvorfor høres det slik ut?
Hvorfor er den så mettet?
Jeg tenkte på et nytt album under nedstengningen.
Tidligere var jeg så opptatt med turnéer og promotering.
Nå var jeg nødt til å si: "Hva gjør jeg nå?"
Jeg var heldig som fikk suksess med mitt første album.
Men jeg var 20 da jeg skrev det. Nå er jeg 25.
Livet mitt har endret seg mye på fem år. Jeg har opplevd mye.
Jeg kan ikke synge om det samme.
Jeg liker den ikke. Den er irriterende.
Jeg forventes like stor suksess.
Det er naturlig å føle press,
men jeg tror jeg går et annet sted og prøver noe mer personlig.
Jeg vet ikke hvor dette vil ende.
HVEM ER ANGÈLE?
Jeg glemte hvordan det var å være alene med pianoet.
Jeg stilte meg selv spørsmål som: "Hva vil jeg snakke om, synge om?"
DAG 36
Én gang
Aldri gi opp
To ganger
For all kjærligheten jeg fikk
Tre til deg
Hvor er du?
Hvis pandemien ikke hadde skjedd, hadde jeg nok reist og festet.
Jeg ville ikke konfrontert denne frykten
på en så direkte måte om jeg kunne latt være.
Pepette.
Mysteriekammeret.
Jeg har så mye brol.
BROL - HANKJØNN (BELGIA) - ROT, KAOS
Ekte brol.
Notatboka mi kan være her.
Har jeg ikke notatboka?
Pepette sitter fast.
Hvorfor skrev du
Alt i hemmelige
Dagbøker
En hemmelig dagbok.
ETT LIV
HVEM ER ANGÈLE?
Jeg skriver mye fordi jeg må skrive. Derfor skriver jeg sanger.
Jeg har alltid skrevet i dagbøker. Jeg har så mange av dem.
Dette er begynnelsen.
Jeg hadde ingen sanger ennå.
Det er sprøtt hvor mye elendig jeg skrev.
Jeg skrev forferdelige tekster.
"Tilkoblet, men ikke til meg. Venter på et tegn."
Den første teksten til "Je veux tes yeux".
Første linje var annerledes.
På nett og tilkoblet, men ikke til meg Venter på et tegn, får ingenting
Bra jeg endret det første.
SKREVET KLOKKA 23
"Det er sent. Jeg er i leiligheten og leser gamle notater.
Jeg vet ikke hvem jeg er lenger."
HVEM JEG ER
"Jeg jobber mer enn jeg puster. Jeg kveles.
Hva gjør meg glad? Suksess?
De 350 000 følgene?
De ti millioner visningene av "La loi de Murphy?"
"Det som gjør meg glad, er falskt.
Meg, mitt image, suksess. Jeg, meg selv og sangeren Angèle.
Alt annet er meningsløst. Jeg skammer meg over det.
Jeg føler et tomrom når jeg kommer hjem fordi dette er meningsløst,
falskt, uhåndterlig.
Jeg pleide å leve. Full av tvil, spørsmål, ønsker.
Nå er suksess mitt eneste ønske.
Jeg rømmer fra alt annet. Jeg pleide å være fri."
Sånn. Galskap.
JEG PLEIDE Å VÆRE FRI
Jeg ville ikke byttet livet mitt mot det jeg pleide å ha.
Selv om jeg kunne.
Det som skjer med meg, er vakkert.
Jeg jobbet hardt for det. Det er det jeg alltid har ønsket meg.
2. DET EKTE LIV
Jeg blir en av de andre kvinnene
De som gir deg glede
Dine spill blir våre
Hvis det er det du ønsker deg
Jeg skal skinne lysere
For å tenne flammen
Jeg blir til gull
For å få deg til å elske meg…
-Hallo? -Ja, hallo.
Hei, mamma.
Vi kan møtes på søndag kveld.
Ja, jeg kommer.
Vi skal ha pommes frites.
-Vi ses på søndag. -Glad i deg, mamma.
-Glad i deg. Ha det. -Ja. Ha det.
Se. Da jeg var liten, var dette et tårn. Det var som World Trade Center for meg.
Jeg visste aldri hva det var.
Det var barneskolen min.
Vi skal tilbake til skolen min.
Det er fantastisk å være her.
Å se meg selv her.
Krokodiller!
Jeg må ha ventet på bussen her i fem år.
Foreldrene mine var litt sene.
Nå ankommer vi Linkebeek.
Jeg satte en genser på Pepette så hun passer til antrekket mitt.
Hun er så søt.
Det er så vakkert her.
Men det blir fort kjedelig.
Vi er midt i ingenmannsland.
La oss dra til bestemor.
Pepette! Kjære deg.
Hei.
Jeg filmer.
Hallo, søta.
Hei.
Har du sett tingene der?
Hun er Laurence Bibot, og du er Angèle Van Laeken.
16. JUNI 1996
-Hvordan går det? -Veldig bra.
-Er det Spritz? -Nei, det er grenadin.
3. SEPTEMBER 1992
Angèle?
-Hva? -Hvordan har du det?
Jeg har det bra.
SKREVET 13 ÅR GAMMEL
"Jeg er ung. Jeg har fantastiske venner.
Jeg elsker skolen min. Foreldrene mine og broren min er flotte.
Jeg elsker musikk, jeg elsker fester. Jeg elsker piano. Jeg elsker godteri.
Å leke, skrike, danse. Danse som om ingen ser på.
Jeg elsker sang. Gamle amerikanske filmer, Audrey Hepburn.
Om jeg skal forklare hvorfor jeg er glad, vil jeg begynne å gråte.
Det er det ekte liv."
-Alle showene. -Det er morsomt.
Gode, gamle dager.
"Bravo, Martine."
26. oktober 1996. Jeg var ett år gammel.
Yngre enn det.
Hun var på scenen da jeg var ti måneder gammel.
Det var da du hadde…
-Da jeg besvimte? -Du holdt pusten og besvimte.
Ja.
-Du viste hvor sint du kunne bli. -Akkurat.
Men se på meg nå.
Se på det, kjære.
Baby.
Du er den nyfødte, ikke sant?
Hvem er det, Roméo? Lillesøsteren din, hva heter hun?
-Angelo. -Nei, Angèle.
-Ja, Angèle. -Hun er ikke en gutt.
Navn har en historie for oss. Med Roméo gikk vi ganske langt.
Vi valgte Roméo. Johnny. Alltid bra.
Elvis. Og Kiki.
Da jeg ble gravid, visste jeg ikke kjønnet.
Selv om jeg trodde det var en jente. Det var det jeg ville.
Jeg ville velge et legendarisk navn igjen.
Jeg tenkte på kvinnene som skapte historie.
Kleopatra var litt for mye.
Joséphine ville vært mellomnavnet på grunn av Joséphine Baker.
Vi bestemte oss… Jeg bestemte meg. Jeg valgte Angèle.
Hun var et fantastisk barn. En nydelig liten jente.
Hun hadde aldri en vanskelig periode.
Jeg var modell en periode.
Jeg så noen vakre jenter, og jeg så hvor triste de var.
Jeg tenkte: "Er skjønnhet en forbannelse?"
Så jeg sa til Angèle da hun var fire eller fem:
"Hør her. Du er veldig pen." Vi satt i bilen.
"Du er veldig pen, men det holder ikke.
Vi vet at du er pen, men jobb med noe annet."
MOREN
Har du sett moren din?
Det går ut den andre veien.
Vet du hva han sa? "Gå og vask rumpa, din hore."
Laurence Bibot. Også kjent som Marinette.
Jeg hadde berømte foreldre. Moren min er skuespiller.
Faren min er sanger.
Så berømmelse har alltid vært noe jeg visste om.
Det var ikke nytt.
Begge foreldrene mine var kunstnere. De var veldig kreative.
De sto på scenen, i rampelyset.
De var inspirerende, morsomme. De visste hvordan de skulle ta plass.
Kanskje for mye iblant.
Broren min og jeg var heldige.
Selv om de bare var populære i Belgia, det var ganske upretensiøst,
følte vi at vi vokste opp i skyggen deres.
DAGBOK
NARSISSISTISK PERSON
IKKE VURDER DENNE STORE FEILEN
Se på det.
Det er interessant. Litt trist.
"Hver gang jeg nevner foreldrene mine, må folk nevne hva de jobber med.
'Hører du ham på radio? Er moren din fortsatt morsom?
Tar foreldrene dine opp selv? Jeg så moren din på TV. Hun er rå.'
Det blåser jeg i.
Jeg sier de er umulige.
Folk ser ikke meg. Jeg er bare datteren deres."
Sprøtt. 1. mai 2011.
JEG ER BARE DATTEREN DERES
Gå og lek der ute.
Ungene led av berømmelsen vår. Det visste vi ikke.
De var "sønn og datter av".
Når vi var på matbutikken, kom folk bort til oss.
For barna…
De sa en gang at det ikke var lett. Vi visste det ikke.
Vi gjør det nå.
Nå som det er omvendt.
Noen ganger er jeg bare "faren til".
FAREN TIL
Brüssel kommer!
Det må ha vært rart for faren min.
En "jøss"-følelse.
Som da jeg så søsteren min gjøre det bra mens jeg også ble mer og mer kjent.
Tenk deg hvordan det er for faren min. Han er nesten 60. Og barna hans…
La oss begynne med meg. Jeg gjorde min greie.
Det forbauset meg.
"Hvor mange visninger denne uken?" Jeg sa: "10 000 visninger".
Han fikk sjokk.
RAPPERBROREN
SØSTEREN TIL
DATTEREN TIL
De ble "foreldrene til". Det er sprøtt.
De ble foreldrene til.
Jeg beklager fortsatt at jeg står her.
Men jeg så bare etter anerkjennelse.
Som person. Som individ, uavhengig av foreldrene mine.
Bra. Vent, jeg er ikke sikker.
Når jeg spilte musikk,
følte jeg at jeg var verdt noe. Jeg hadde noe å si.
Heldigvis så Ania, pianolæreren min, at jeg hadde noe med en gang.
Så hun oppmuntret meg.
Folk spurte hvem som spilte piano. "Angèle."
Jeg følte at jeg var verdig igjen. Det fikk meg til å føle meg verdifull.
Men jeg kunne ikke spille på rommet mitt alene.
Hvis folk var opptatt, kunne jeg ikke spille for høyt.
Jeg kunne ikke synge for høyt. Jeg ville ikke få oppmerksomhet.
Så jeg lærte å spille lavt. Og synge veldig lavt.
Det er bra.
Faren min krevde mye siden det var jobben hans.
Hvis jeg spilte piano, sa han ofte:
"Du må jobbe mer med det." Han syntes ikke jeg var flittig nok.
A…
D…
Vi gjør det sammen.
Vi kunne ikke bare spille. Det var ikke kun en hobby.
"Hvorfor er faren min så irriterende?
Hvorfor vil han at jeg skal bli profesjonell musiker?
Det er jobben hans. Det betyr ikke at jeg må bli det."
Kom igjen.
"Musikk krever mye arbeid.
Beklager, Marka. Jeg liker ikke musikk like mye som deg.
Jeg elsker piano. Men det blir aldri jobben min."
"Jeg elsker piano. Men det blir aldri jobben min."
Du leste riktig. "Det blir aldri jobben min."
Sprøtt.
3. STEDET MITT
5. MAI 2020
BRÜSSEL 2 FØRSTE VERS OK
Jeg skylder deg navnet mitt
Brüssel, jeg elsker deg
Jeg savnet deg
Faen.
Det holder. Det er ikke så vanskelig.
BRÜSSEL JEG ELSKER DEG
Nedstengingen var ikke lett. Ikke for noen.
Jeg bodde på ulike steder.
Jeg satt fast i Paris en stund.
Faen.
To.
Er det interessant?
Vent litt.
Jeg elsker Paris. Den er vakker. Den har alt man trenger.
Men det er ikke hjemme.
Jeg ville skrive et kjærlighetsbrev til byen jeg vokste opp i.
Brüssel, jeg elsker deg Du er favoritten min
Brüssel, jeg elsker deg
Det er de små tingene, enkle og personlige ting,
som det andre albumet handler om.
Det er ikke så universelt som det første.
Det vil ikke forandre verden, men det beskriver hvordan jeg er.
Tror jeg.
Jeg tror at å lage musikk for meg, siden det var jobben til faren min,
ikke kunne være tidsfordriv.
Samtidig ville jeg ikke at det skulle bli profesjonelt.
Jeg satt fast midt i mellom.
Jeg merket at jeg var talentfull og likte det,
men jeg ville ikke gå lenger. Jeg ville ikke ha samme jobb som pappa.
Jeg syntes det var en vanskelig jobb.
Til og med skadelig for hans mentale helse.
Det er slik jeg oppsummerer det.
TA TOGET
ÉN, TO, TRE
Jeg var imot smarttelefoner.
Jeg hadde en Nokia.
Jeg hadde ikke Snapchat eller Instagram. Bare Facebook.
En god venn av meg sa:
"Du kommer til å elske Instagram." "Vil jeg elske det?
Nei, takk. Jeg er ikke interessert i den oppmerksomheten."
MELD DEG PÅ
FULLT NAVN - ANGÈLE VAN LAEKEN
BRUKERNAVN - ANGELE_VL
NESTE
Jeg meldte meg på Instagram.
Siden jeg studerte musikk, tenkte jeg å bruke det til å lage musikk.
Det er bare én ting Som står i veien
Du vet jeg hater å sove alene
Dreper meg forsiktig med sangen sin
Dreper meg forsiktig
Så jeg begynte å synge
og ta opp videoer.
For å unngå kritikk spøkte jeg.
Det var lettere å le av det og ta på seg kostymer.
Jeg lagde grimaser.
Det viste at jeg ikke tok meg selv på alvor.
Takk, ha det.
Endelig
Er maten min her
Jeg er ikke selvsikker, men har ingen følgere.
Det står ingenting på spill.
Bare vennen min som meldte meg på. Noen venner.
Noen av dem finner ut at jeg synger. De er overrasket.
Barndomsvenner finner ut at jeg synger.
Det var sånn det begynte.
Jeg husker godt noen av de første reaksjonene jeg fikk.
Jeg husker Sylvies.
JEG VIL BLI MANAGER!
Jeg kjenner Angèle godt. Jeg har kjent henne i 21 år.
Vi gikk på samme skole. Vi bodde nær hverandre.
Jeg pleide å passe på Angèles klasse i barnehagen.
Jeg satt barnevakt da jeg var 16.
Hun var hos meg mens foreldrene var på turné.
Jeg så Angèle på Instagram.
Jeg la ut en kommentar som en spøk.
Jeg sa: "Jeg vil bli manager." Det var alt.
På den tiden visste jeg at hun bare hadde det gøy.
Men hun kunne synge. Hun hadde personlighet.
Det var ikke jobben min, men hvorfor ikke prøve?
Jeg var tørst etter prosjekter. Jeg ville gjøre mye.
Jeg følte at Angèle hadde stort potensial.
Jeg fikk henne til å forlate rommet sitt for å opptre på barer.
Hun nølte. "Hva driver vi med?"
Jeg sa: "Lukk øynene. Stol på meg."
Det var sånn det begynte.
Gi meg tapen.
Jeg sender videoen til meg selv.
Hvordan er det å henge med et barn?
Jeg føler meg så moden.
Jeg er alltid på kne. Angèle kalte meg Tøffe-Sylvie.
Den passer meg godt.
Angèle er den redde. Hun våger ikke å gjøre ting.
Jeg vil sparke dører åpne.
Da er jeg Tøffe-Sylvie.
TØFFE-SYLVIE
MANAGEREN
Det var der jeg skulle være. Det føltes bra.
Jeg tenkte: "Musikk er stedet mitt."
Jeg var så redd for å mislykkes.
Med far som sanger og mor som skuespiller
ville jeg bevise at jeg ikke var en liten jente.
Jeg snakket ikke om det…
Jeg ville ikke ha deres hjelp eller interesse.
Jeg ville skammet meg om jeg mislyktes.
Sylvie trodde på det.
Hun sa: "Det blir utrolig." Jeg trodde ikke på det.
Sylvie tenkte på show på Archiduc, en berømt jazzbar i Brüssel.
Jeg studerte jazzmusikk. Jeg hadde vanskelig for å passe inn.
Jeg spurte meg selv om jeg fortjente det. Jeg hadde mye å lære.
Jeg gjorde showet, og det ble utsolgt.
Jeg møtte Nicolas, min andre manager.
Det skjedde takket være Sylvie. Sylvie fikk meg ut av rommet mitt.
Hun fikk meg ut av huset.
JEG ELSKER FAEN MEG LIVET MITT
DAGENS SPENNING
Nicolas fikk en telefon.
Damso så etter noen til å spille keyboard.
Jeg vet ikke hvorfor navnet mitt ble nevnt på mirakuløst vis.
Jeg vet ikke hvorfor jeg fikk åpne showet.
Jeg fikk en telefon fra Damsos turprodusent
som spurte om Angèle ville spille keyboard på Damsos turné.
Det var en overraskende forespørsel.
"Det ville vært kult, men kan hun ikke åpne showet også?"
Jeg visste ikke hva jeg sa.
Jeg så ikke hvordan det ville bli om hun skulle åpne for Damso.
Med hans publikum.
Damso ville ikke at en rapper skulle åpne showet.
Han kjente ikke sangene mine. De var ikke utgitt ennå.
Han hadde ikke hørt sangene mine.
Han hadde bare hørt pianocoveren av "Bruxelles".
Mitt vakre Brüssel
Vi møtes snart
Så snart Paris…
Han likte coveren min.
Han tenkte: "Greit. Det ordner seg. "
På den tiden hadde Damso stor innflytelse.
Alt han rørte kunne bli til gull.
Da hun spurte meg, selv om jeg elsket Damso,
sa jeg: "Nei, du er gal.
Publikum er ikke klare. De gir deg ikke en sjanse."
GARDEROBE
Jeg fikk et usannsynlig tilbud, selv om jeg ikke var glad i rap.
Jeg var opptatt av jazz.
Jeg begynte med musikk, men likte ikke sånt.
"Hvorfor meg? Hva har det med meg å gjøre?
Hva har jeg å tape?"
Jeg var veldig i tvil.
Mamma sa: "Du har ingenting å tape." Det stemte. Jeg hadde ikke det da.
5. OKTOBER 2017
FØRSTE SHOW
Kom igjen!
Jeg er backstage. Jeg hører at publikum er oppstemt.
Lysene slukkes.
Jeg går på scenen. Jeg blir buet med en gang.
To tusen mennesker buer.
De buer som om jeg ikke var velkommen der.
Jeg tok ut telefonen for å filme.
Jeg hørte folk begynne å skrike.
Vi innså at folk ikke koste seg.
De buet. De kalte henne ting. Vi tenkte: "Faen".
Nico og jeg så på hverandre og sa: "Hva tenkte vi på? Hvorfor gjorde vi det?
Vi ødelegger henne. Selvtilliten hennes blir knust."
Damso går inn.
Han så ingenting.
Folk jublet. Jeg spilte og tenkte: "Hva faen var det?"
Det var vanskelig.
Jeg merket det ikke. Jeg gjorde jobben min.
Senere fikk jeg høre at det var ømfintlig.
Applaus for Angèle.
De trodde jeg var gal som gjorde dette…
Hvis jeg liker noen, går jeg for det. Det ble naturlig.
Jeg trodde ikke jeg brøt reglene.
Jeg valgte bare noen med sjel og energi.
La oss bare gjøre det.
Jeg la ut noe på Instagram og ba folk støtte henne.
Fordi det er vanskelig.
DERE SER HENNE IKKE GODT, MEN HUN ER RÅ
Vi var på vei hjem. Stemningen var dårlig.
Sylvie sovnet.
Jeg lå og stirret i taket. Jeg hørte fortsatt ropene.
"Blir det sånn i tre måneder?"
Jeg tenkte:
"Hvordan skal jeg takle det?"
Jeg vil ikke se det som en fiasko.
Det ville vært forferdelig.
Samtidig visste jeg ikke hvordan jeg skulle unngå
å møte slik voldsomhet.
Å møte et publikum som ikke vil ha meg der.
ANDRE SHOW
Hvordan har du det?
Som vanlig. Jeg er nervøs. Men det må gjøres.
-Hva gjorde du i sted? -Jeg bæsjet.
Hun er litt sliten.
Hvor er Angèle?
Hun er her.
Jeg går på scenen.
Jeg vet ikke hva jeg tenkte på, men jeg begynte å føle meg bestemt.
Det føltes iallfall slik. Innerst inne var jeg ikke selvsikker.
Jeg tenkte: "Vi gjør det på en annen måte."
Jeg vil ikke gi folk sjansen til å si at de er misfornøyde.
Kom igjen.
God kveld! Hvordan går det?
Er dere klare?
Ja!
Jeg heter Angèle. Jeg er glad for å være her i kveld.
Takk for invitasjonen, Damso.
De er glade.
Angèle!
Én gang
To ganger
Tre til dere
Mot alle odds begynte folk å si navnet mitt.
De ropte navnet mitt.
Angèle!
Jeg tullet litt.
Folk forventet ikke å se meg på scenen, så jeg måtte tulle.
Vi var motsetninger, så det var morsomt å gjøre det.
Jeg klarte å utnytte absurditeten.
Han hadde ingenting å tjene på å støtte meg.
Han gjorde det for musikken.
Fordi han elsket det jeg gjorde.
Det sprø er at det fortsatte.
Vi jobber med nye prosjekter.
Det er flott at vi har fått det til å vare.
Jeg har lært mye av ham. Det hjalp meg etterpå.
Jeg var mer drevet etter det.
Jeg følte at jeg alltid måtte bevise noe på scenen.
Jeg var nødt til å vedkjenne det. Og ikke bare prøve å glede andre.
Én gang, gi aldri opp
To ganger, for all kjærligheten jeg fikk
Tre til deg
Jeg begynte å skrive på egen hånd.
Fra da av begynte jeg å føle meg
bedre med musikken, fordi den føltes som meg.
Jeg tenkte på noe, og jeg fikk til å skrive det.
Denne kvinnen går viralt i fransktalende og nederlandsktalende regioner.
Hun heter Angèle. Sangen hennes heter "La loi de Murphy".
Angèle, "La loi de Murphy".
Ja!
For et show.
Herregud.
Én gang, aldri gi det opp
Det som skjedde var flott.
Jeg kunne ikke forestilt meg at det ville gå så fort.
Vi visste ingenting om å promotere et album.
Vi planla ingenting.
Vi var ikke klare.
Vi publiserte videoen. Jeg hadde ikke noe plateselskap.
Jeg hadde ikke mange ressurser. Vi var uavhengige.
Og millioner av mennesker reagerte på det.
Jeg så det skje fra leiligheten min i Brüssel.
Jeg vet ikke hva som foregår. Jeg ser kommentarene.
Jeg føler at det blir en greie.
Jeg tenkte: "Jeg har gjort en stor feil. Jeg mister kanskje kontrollen."
4. LYKKELIG?
Jeg er veldig redd for e-poster. Når sendte jeg dette?
Klokka 17.20.
"Hei. Sylvie, jeg vil be om unnskyldning for krisen.
Jeg vet at du jobber hardt. Jeg vil ikke klandre deg for min frykt."
Jeg sendte sånt når som helst…
"Dere må vite hvem jeg egentlig er.
På scenen later jeg som.
Jeg gjør det fordi dette er en stor mulighet.
Den åpner dører.
Alt dette er fantastisk. Men dette er for ANGÈLE-prosjektet.
Jeg kan ikke klage.
Det ville ikke gi mening når vi ikke kunne drømt om bedre.
Men hvorfor har jeg ikke kunnet sove på en måned,
og har hatt panikkanfall og grått fem ganger om dagen?
Jeg er bare følsom og engstelig.
Jeg kan ikke skille det personlige fra det profesjonelle.
Prosjektet heter Angèle. Jeg må ta konsekvensene.
Det som skjer skremmer meg.
Jeg tror ingen vet det, for det er for fantastisk.
Men siden forrige mandag er mitt ekte ansikt på YouTube.
Det er virkelig meg. Jeg ville det også.
Jeg begynner å se tilbake på det som har skjedd.
Jeg begynner å få meldinger og tilbud. Jeg må møte det alene.
Hvis det ikke funker, er det jeg som mislykkes.
Jeg vil ikke være en diva og si at ingen forstår meg,
men jeg mener det jeg sier.
Jeg friker ut. Jeg får panikkanfall igjen.
Jeg vet at det ikke endrer seg og kanskje blir enda verre,
men det er flott om dere forstår meg.
Jeg vil takke dere for det dere gjør. Jeg sier det ikke nok. Jeg mener det."
Det er sprøtt.
Det er sprøtt fordi jeg kunne skrevet dette for en uke siden.
Det er betryggende. Jeg er tro mot meg selv.
Samtidig minner det meg om en merkelig periode.
Det er sant, da "La loi de Murphy" kom ut,
hadde jeg det ikke bra. Men det var begynnelsen på alt.
Det var et øyeblikk da jeg var veldig bekymringsløs.
Jeg drev med musikk, men jeg kunne gå ut.
Jeg kunne feste med vennene mine mens jeg skrev musikk.
Jeg hadde det kjempegøy.
Men så kom sangen plutselig ut.
Folk reagerer på den. Jeg fikk meldinger og anmeldelser.
Så plutselig må jeg møte noe voldelig.
Man får tilbakemelding fra millioner av mennesker.
Hjemme, alene i pyjamas. Fett hår.
Skitne tenner.
Man snur seg mot skjermen og ser tusenvis av visninger
og tusenvis av mennesker rundt seg. Man blir paranoid.
Den dagen "La loi de Murphy" kom ut, var jeg paranoid.
Jeg følte at alle så på meg. Selv om ingen brydde seg.
Jeg gråt bare etter det. Jeg kunne gråte hele dagen.
Jeg var redd. "Hva holder jeg på med?"
Kanskje jeg var så redd fordi jeg visste at jeg ikke ville gi slipp på dette.
Jeg ønsker meg dette. Jeg ville at dette skulle skje.
Men det var en del av meg som sa: "Hva kommer til å skje?"
ANTIMUSEN FRA HIMMELEN
Playboy tok kontakt. De ville forbedre imaget sitt.
Jeg kjenner til bladet.
De vil lage et portrett av meg.
NUMMER FIRE - SEPTEMBER 2017
Neste utgave vil fokusere på feminisme,
på kvinnestemmer.
Og det blir ikke seksuelt.
Jeg er usikker, men jeg svarer ja.
Det kan bli interessant å snakke om musikken min.
Det er i strid med det de gjør.
Ting kan endre seg.
Intervjuet gikk bra.
Den dagen jeg så bladet, ble jeg overrasket.
Det de sa stemte ikke.
HONNINGTE FØR KONSERTER
Og bildet de valgte…
Vi hadde tatt det noen måneder tidligere.
Vi ville ikke publisere det fordi jeg var ung, blond med røde lepper
og trutmunn.
Vi syntes det var for forførende.
Jeg var redd for å bli seksualisert mot min vilje.
Jeg var ikke komfortabel med det bildet.
De var interessert i bildet.
Jeg ba dem om å la være bruke det. Jeg visste det ville bli feiltolket.
Jeg oppdaget da jeg åpnet bladet
at de brukte det selv om jeg hadde sagt nei.
Traumene kom dagen etter.
Belgiske tabloider publiserte bildet med tittelen:
"Laurence og Markas datter naken i Playboy."
Alle mine frykter kombinert.
FØRSTE KOPI PÅ LØRDAG
Å være "datteren til, søsteren til" og i seksuell sammenheng.
ROMÉO ELVIS' LILLESØSTER
Mitt verste mareritt. Jeg følte meg ydmyket.
Jeg hadde akkurat begynt å få selvtillit.
Jeg hadde startet plateselskap.
Jeg var uavhengig. Jeg bodde ikke med familien.
Jeg klarte meg på egen hånd. Skrev og spilte musikk…
Jeg hadde begynt å tro at jeg kunne klare meg på egen hånd.
Med den første artikkelen ble det til at jeg bare var jente.
En pen blondine som tar av seg klærne for menn
for å bli lagt merke til.
STEMMEMELDING 30. SEPTEMBER 2017
Beklager, i går…
I et av bladene skrev de noe fryktelig om meg.
"Laurence Bibot og Markas datter naken i Playboy."
Jeg gråt hele dagen. Det er ingenting jeg kan gjøre.
Verden er et fælt sted hvor folk vil selge meg
og de bruker imaget mitt…
Jeg er 21.
Jeg bruker livet på å sende positive beskjeder og skrive kjærlighetssanger.
Jeg er veldig forsiktig med hva jeg gjør, hva jeg viser, og jeg vil være naturlig.
Jeg hater denne overfladiske verden hvor jenter er seksuelle objekter.
Jeg har mistet kontrollen. Jeg blir fanget i den.
De verste overskriftene med foreldrene mine involvert.
Det er en offentlig ydmykelse.
Jeg føler meg ikke bra. Jeg vil ikke spille eller gjøre noe mer.
Etter det var det måneder hvor vi kontrollere alt folk ville se.
Jeg ble veldig påvirket. Jeg følte meg bestemt etterpå.
Jeg trodde jeg aldri ville bli "søsteren til" og "datteren til" igjen.
Det er ikke den jeg er. Jeg er en person.
Jeg jobber for hardt til å bli forbundet med dette.
Det som påvirket meg mest var å innse at selv i dag,
selv om det ikke var det bildet jeg ønsket,
blir jenter som poserer slik sett på som noe negativt.
At hun bør skamme seg. Det blir skrevet om i avisene.
Alle vil bare ha penger
Det er det eneste som tenner dem
Alle vil bare ha berømmelse
Det er det eneste som rører dem
Hva er poenget?
Du er så ensom bak skjermen
Tenker på hva folk vil tro
Men de bryr seg ikke
Det føles så rart å tenke på at alle disse bilene er her for meg.
Som de folkene. De kommer til showet mitt. Så rart.
De også.
Den mannen som tisser der borte. Han skal se meg opptre.
De vet hvem jeg er,
og lørdagskvelden deres er viet til showet mitt.
Ti, ni, åtte, syv,
fem, fire, tre, to, en…
Gratulerer med Brol!
Det er alt. Brol er ute, venner.
Hei!
Alt er for meg
Jeg er veldig glad
Jeg har ventet på dette albumet i et år.
Det er endelig ute. Det er allerede en suksess.
Billettene til Olympia ble utsolgt på to timer.
Er du lykkelig?
Ja, men jeg vet det ikke. I motsetning til alle andre.
ER JEG LYKKELIG?
-Er vi fremme? -Ja.
Faen.
Herregud. Nei.
Vi kjører som…
Er det fullt?
Dette er umulig.
Umulig.
Nei…
Det stopper aldri.
Hun er her!
Det er vanskelig å forstå.
Jeg trenger folkene som hører på meg.
Samtidig synes jeg det er urettferdig
at folk elsker meg så høyt, og jeg kan ikke gjengjelde det.
Spesielt for de som liker interaksjoner.
Jeg innser at jeg ikke kan gjengjelde kjærligheten publikum sender meg.
Jeg kan gjengjelde ved å lage et show,
ved å skrive sanger, men det er alt.
Jeg ser ikke alle slik de ser meg.
Det er urettferdig og frustrerende.
Gift deg med meg!
Beklager.
Vi må rekke et tog.
Vi kan ikke slippe dere inn.
Så jeg er lei for det. Men…
Vil du gifte deg med meg?
Du er vakker!
Angèle!
Beklager. Takk.
Angèle!
Når kommer du tilbake?
Ingen oppfører seg normalt rundt meg.
Ingen forhold er normale lenger.
Jeg husker én festival.
Vi gikk av scenen.
Mange ville ta bilde med meg.
Det var ikke riktig tidspunkt. Dessverre kan jeg ikke lyve.
Jeg er spontan.
Hvis jeg er trist, sint eller ikke har det bra,
kan jeg ikke late som og smile falskt.
Jeg sa til jentene: "Jeg kan ikke gå og møte dem."
Folk begynte å kalle meg ting.
De ble helt fra seg.
Jeg husker en kvinne med barna sine som ropte: "Kom igjen, ta håret hennes!"
Ungene dro i håret mitt.
Jeg så ned, og noen andre sa: "Du er en drittstjerne."
Jeg forsto ikke hvordan vi havnet der.
"Hva er jeg for dem? Er jeg bare en stjerne?"
Ja. De kjenner meg ikke.
De vet ikke at jeg er et menneske.
Etter showet skal jeg bæsje som alle andre.
For dem er jeg bare en stjerne.
Så hvis de ikke får bilde med meg, er det respektløst.
Og på en måte, når man lager musikk
og blir berømt, er det noe som er underforstått.
Nå tilhører du folket.
FORTAPT
TOM
FRI
HVEM ER JEG
JEG ER I EN DRITTSITUASJON
…festen
Brüssel, jeg elsker deg
La oss ta refrenget.
STEMMEOPPTAK
Det høres bra ut.
PRODUSENT
En liten detalj med "Brüssel, jeg elsker deg…"
Brüssel, jeg…
Greit.
Brüssel, jeg elsker deg
Det er som du vil, men du må velge.
Brüssel, jeg elsker deg
Er det bedre?
Brüssel, jeg elsker deg
Og nå er det som…
Brüssel, jeg elsker deg
-Den delen… -Ja.
Prøv…
Brüssel, jeg elsker deg
Det er mer naturlig.
Det er bra.
Gjør sånn.
Jeg skal på Cannes-åpningen neste uke.
Jeg har armhulehår.
Jeg vil beholde det. Akkurat sånn.
Det er veldig langt.
Jeg vil faktisk gjøre det, men det som er vanskelig,
er at folk ikke støtter det. Folk sier at jeg ikke kan gjøre det.
Men det kan jeg.
Jeg barberer meg vanligvis ikke. Hvorfor skulle jeg gjøre det for Cannes?
Jeg er pyntet, men jeg vil ikke måtte gjøre det.
Jeg trenger ikke å barbere meg.
Hvorfor det?
Jeg vet at jeg får kritikk. Jeg vil ikke ha det heller.
Jeg vil ikke at det skal handle om det. Jeg vil ha fokus på forestillingen.
Ikke om antrekket eller armhulen.
Angèle! Her nede!
Angèle!
"Jeg drømmer om frihet,
om å slippe meg fri før jeg kan være fri på scenen.
Å være selvsikker og ikke bry meg om folks kommentarer.
Jeg drømmer om å vise formene gjennom kjolen
uten kommentarer på internett.
Jeg drømmer om en mann som ikke dømmer meg.
Som ikke vil eie meg.
Jeg drømmer om å føle meg pen uten Instagram for å bevise det.
Jeg drømmer om å drømme."
Alle snakker som dyr
Snakker dritt om fitter
Det er 2018, ikke sikker på hva du tenker Men jeg er mer enn et dyr
Jeg ser at rap er raseri Jo skitnere det er, jo mer suksess
Det er på tide at vi bryter reglene
En jente burde si hva hun mener
La meg synge for deg
Drit og dra
Jeg er ikke på radioen
Sangen "Balance ton quoi", en referanse til #MeToo,
har blitt en feministisk hymne på bare noen få måneder.
La meg synge for deg
Drit og dra
Jeg skrev "Balance ton quoi" spontant etter at en fyr plaget meg.
VI HOLDER IKKE KJEFT
NOK AV VOLDTEKT
Kvinnestemmer begynte å bli hørt, og artister ville forandre ting.
Jeg trodde ikke jeg hadde legitimitet til å si noe om det,
men jeg forsto at jeg hadde en stemme.
DET VAR IKKE DIN FEIL
FRA BEYONCÉ TIL ANGÈLE
FEMINIST OG POPIKON I NEW YORK
ETTER #METOO-FEMINISTHYMNEN
HVORDAN BLE DEN EN FEMINISTISK HYMNE?
Er det klart?
Når en jente sier nei…
For det meste betyr det…
Nei.
Nei. Ok.
Det er flott om sangen fikk noen til å innse at det fantes problemer.
Men det gikk for langt.
Selv om jeg var helt enig i påstandene
og fortsatt er engasjert, vet jeg ikke om jeg ønsket dette.
Å være så eksponert.
Noen mener kanskje jeg er høy på pæra.
Folk fant på ting de kunne klandre meg for.
Fokus på Roméo Elvis.
Han er involvert i en seksuell overgrepssak.
Sangeren ble anklaget på Instagram, og han ba om unnskyldning.
Han brukte hendene på en upassende måte.
Han trodde han svarte på en invitasjon.
Når det gjelder sangeren Angèle, søsteren hans,
ble hun bedt om å tyste på broren sin på sosiale medier.
TYST PÅ BROREN DIN
#TYSTPÅDENEKLEBRORENDIN
ANGÈLE ER MED PÅ DET STILLHET ER SAMTYKKE
SKOEN ER PÅ DEN ANDRE FOTEN OPPDRA BROREN DIN
DERE JÆVLA FEMINISTER GÅ OG HENG MED BROREN DIN
Jeg har knapt forlatt huset på tre måneder.
Det var en eksplosjon i hjertet mitt, i familien min.
For akkurat som alle andre, fordømmer jeg det broren min gjorde.
Det var så voldsomt og trist å se hvor mye noen gledet seg over det.
Jeg, en feminist som sa fra. Som om det var min skyld.
RESPEKT
Som om jeg også skulle straffes.
Som om det ikke var vanskelig nok å høre om dette.
Å se broren min i denne situasjonen.
Nei.
På Twitter ba folk meg reagere med en gang.
Ellers ville ikke kampen jeg kjempet være meningsfull.
JEG FORDØMMER
DET ER VIKTIGERE SIDEN HAN ER EN SLEKTNING
VI MÅ ENDRE TENKEMÅTE
Seksuell vold er overalt, og jeg er redd vi ikke blir kvitt det.
Så ser jeg meg rundt og innser at folk kan utvikle seg sakte.
Folk kan innse alt dette.
Sangen min kommer ikke til å endre ting, men folk blir mer bevisste.
Broren min, bestevennen min, kollegaen min…
Jeg vil alltid fordømme det som går imot min tro.
Måten kvinner behandles på,
og måten vi lærer menn å oppføre seg på, må endres.
5. HUN
Herregud…
Hun er flott der også.
Dessuten ville jeg aldri trodd…
…at hun ville gjort det.
-Modellarbeid? -Ja.
Min kjære…
Hvis bestefaren din var her, ville han vært stolt.
Fantastisk.
For ei vakker jente.
Hun er en ekte modell.
Du er den første som ser disse.
-Sier du det? -Ja.
-Bestemor Pilou er ikke hvem som helst. -Helt klart.
BESTEMOR PILOU
BESTEMOREN
Bestemor Pilou er min bestemor. Vi står veldig nære hverandre.
Hun lever i en annen verden.
Hun får meg tilbake til jorda
fordi hun synes jobben min er fantastisk, men hun forstår den ikke.
Selv om jeg gjør alt dette, forblir jeg alltid barnebarnet hennes.
Det lar henne leve et enkelt liv og være ærlig med meg.
Hva er nytt?
Si meg, bestemor, hva foretrekker du?
Sitron eller sukker?
Sitron eller sukkerterte?
-Sukker. -Greit.
Nei.
Dette holder ikke.
-Ja. -Legg vekk boksene.
Hva synes du om stilen min?
Den er litt spesielt.
Jeg liker den ikke.
Du er i det minste ærlig.
-Ja. Du er ærlig. -Du spurte hva jeg synes.
Det er vanskelig.
Tilbake til krigen…
"Jeg vil skrive.
Jeg blir vant til å ikke forstå livet mitt,
men denne gangen var det uventet.
Selv om jeg hadde tenkt på det før. Flere ganger."
HUN
FORELSKET
Angèle er den nye store stjernen.
Hennes nye forhold vil bli avslørt.
Dere får se i videoen.
Se nøye på det. Vi kan ikke bare vise bildet.
Ok? Se nøye etter.
HUN HAR FUNNET KJÆRLIGHET IGJEN
PARIS, 18 . NOVEMBER 2019 ARM I ARM - ER IKKE LIVET FLOTT?
Hun…
Hun sa: "Ikke si det til bestemor. Jeg skal si det til henne."
En kveld ringte hun meg. Jeg visste det allerede.
Og jeg var litt brå i måten jeg snakket på.
Hun sa: "Bestemor, hvordan går det?" "Jeg har det bra."
Jeg begynte å…
Hun sa: "Hva skjer?" "Ingenting," sa jeg.
-"Jeg må fortelle deg noe." -"Nei. Det må du ikke.
Jeg vet det."
Det var alt.
Fyren avslørte meg.
Han var den første som sa at jeg var sammen med en dame
selv om det var vanskelig for meg å forstå det, vurdere det.
Det var intimt.
Han gjorde det, selv om det kunne
forårsaket problemer i familien min.
Hun ville gjerne gitt meg mer…
Hvordan skal jeg si det?
En forklaring.
Jeg har alltid spurt: "Hvorfor en kvinne?"
"Hvorfor en mann?" svarte hun.
Det kan være på grunn av alderen min.
Det er så få LHBT-forbilder at jeg innså ganske sent at jeg var bi.
Jeg var 23.
Jeg kunne ikke lyve for meg selv.
Jeg måtte ikke bare møte familien min og spørsmålene deres,
frykten for å bli avvist.
Jeg måtte også møte folks mening.
POKKER, HUN ER LESBISK
JEG TROR DETTE ER EN SYKDOM
SPIS DEN JÆVLA REGNBUEN
JEG SKAL SLUTTE Å FØLGE DEG
Jeg fikk ikke muligheten til å komme ut.
Det er flott at unge mennesker kan forholde seg til homofile,
jeg ville ha bestemt meg for tiden og måten å gjøre det på.
Det er en grunn til at folk er redde for å komme ut.
Konsekvensene kan være brutale.
Alt som betyr noe nå, er at forelskelse blir normalisert.
Uansett kjønn.
En offentlig persons legning bør ikke være nyheter.
Da jeg var 15 eller 16, skulle jeg gjerne ha hatt flere LHBT-forbilder.
Da hadde jeg ikke løyet for meg selv.
Tanken på det roer meg ned.
DRONNINGEN DIN
Hvis hun bare visste Hvordan du ser på henne
Ville hun vært redd
Hvis hun bare visste Hvordan du tenker på henne
Kunne hun skadet deg
Men gi henne litt tid
Det kan la dere
Bli sammen igjen
Hun vil trenge tid
For å glemme meningene sine
Du vil at hun Skal være dronningen din i kveld
Men to dronninger sammen er ikke greit
Du vil at hun Skal være dronningen din i kveld
Du bryr deg ikke om konger
Du vil at hun Skal være dronningen din i kveld
Men to dronninger sammen er ikke greit
Du vil at hun Skal være dronningen din i kveld
Du bryr deg ikke om konger
"Jeg skriver i dag fordi du hjalp meg. Brol hadde akkurat kommet ut.
Vi snakket om det med venner. De elsket "Ta reine."
Jeg hadde ikke hørt på det. Jeg var stille. Dagen gikk.
Jeg hørte på det hjemme. Det snakket til meg.
"Ta reine" ble skrevet til meg. Den er narsissistisk, men fantastisk.
For første gang i mitt liv er jeg tiltrukket av noen.
En jente i klassen min.
Hvis hun visste hvordan jeg så på henne, ville hun vært redd.
En emosjonell berg-og-dal-bane. Første gang jeg følte noe for noen.
Jeg visste det, men jeg skjønte det ikke.
Jeg vet ikke hvem jeg er,
men jeg føler meg forstått før jeg forstår meg selv. Takk."
6. DEN NYE TIDEN
Jeg ser alltid forferdelig ut med dette kameraet.
Kanskje håret.
Så her om dagen lagde jeg…
Jeg lager te. Det er bråkete.
Jeg fikk Laetitia til å høre på sangene.
Hun er en venn. Min pressesekretær i Belgia.
Jeg fikk henne til å høre på sangene. Hun sa: "Jeg er ikke sikker på teksten.
Sammenlignet med Brol føler jeg meg ekskludert.
Det føles ikke like bra."
Det var ikke det hun sa, men hun var frustrert,
fordi på Brol var temaene mye mer universelle.
Det snakket til alle. Dette er mer introspektivt.
Jeg har opplevd andre ting siden Brol kom ut.
Ikke nødvendigvis musikkrelatert.
Jeg har blitt voksen. Jeg er mer voksen.
Jeg er mer…
Jeg er mer klar til å snakke om alvorlige saker.
Jeg vet ikke. Jeg blir opprørt.
Og jeg tror jeg går rundt i sirkler.
Det irriterer meg fordi jeg føler at jeg ikke kan gjøre noe.
Denne videoen er ubrukelig. Beklager.
Dette skjer når jeg lager musikk. Jeg kutter setninger.
Jeg snakker til meg selv som en gammel tulling.
Jeg går frem og tilbake for å lage te.
Jeg tviler på alt jeg skriver eller lager.
Jeg føler meg som en taper. Det er det som skjer.
-FORTSATT I LOCKDOWN? -JA.
DETTE TAR SÅ LANG TID
JA, DET ER SIKKERT
JEG HÅPER BARE AT VI KAN OPPTRE PÅ EKTE PÅ SCENEN EN DAG
JEG ER DUA LIPAS MANAGER
VI ELSKER ANGÈLE
VIL HUN BLI MED PÅ EN NY SANG?
LONDON 28. NOVEMBER 2020
Lille venn!
-Ja! -Hvordan går det?
Det er godt å se deg. Hvordan går det?
-Fint. -Hei, kjære.
-Hvordan går det? Jeg har det bra. -Bra.
Jeg ble med på et prosjekt.
Jeg kunne observere, som flue på veggen, hvordan det fungerte.
På den ene siden var jeg imponert over å se en helt fantastisk kvinne.
Hun var talentfull og jordnær. Mye mer enn jeg trodde.
Det var betryggende fordi jeg skjønte at man kan være stjerne
og også imøtekommende.
Nei!
Kanskje med tiden
Forsvinner det
Og likevel
Ser jeg ikke at det skjer
Akkurat som en medisin
Er jeg ingenting uten deg Jeg vet at jeg prøver
Og kaster bort tiden i armene dine
Jeg har feber
Kan du sjekke?
Hånd på panna
Kyss halsen min
Og når du rører meg
Blir jeg rød
Jeg har feber
Kan du sjekke?
Jeg følte press fordi det var måneder siden jeg hadde opptrådt sist.
Fordi dette er stort.
Jeg tenkte: " Hva gjør jeg her?"
Jeg spurte meg selv om det. Helt ærlig.
Virkelig. Jenta synger, danser…
Hun er rå.
Jeg tenkte bare: "Jeg er ikke like god.
Jeg drar hjem."
Hvor er Linkebeek?
Så spent.
Jeg er ikke sikker på om det er det jeg vil.
Noe så stort.
Men energien, ambisjonen, galskapen…
Å ikke være redd…
Det inspirerte meg.
For det neste.
BRÜSSEL, JEG ELSKER DEG
En, to, tre. Ja!
Brüssel, jeg elsker deg
Jeg savnet deg Brüssel, jeg elsker deg
Du er favoritten min
Brüssel, jeg elsker deg
Jeg savnet deg
Du er den vakreste
Ja, det er du
Paris tilkaller meg
Vel, Angèle?
-Jobber hardt. -Hva synes du om albumet?
Jeg er faktisk overtroisk.
Jeg hadde ingen forventninger med det første.
Jeg prøver å ikke ha noen. Det er vanskelig.
De fortsetter
Selv om hun sa Det ikke var som før
De fortsetter
Musikkmessig er jeg fornøyd med det.
Jeg er mer fornøyd med teksten, men jeg vet at den ikke blir like populær.
Det er mer personlig.
Kanskje mindre samlende, men vi planla ikke at den første skulle bli samlende.
Den var bare naiv.
Målet er å fortsette å gjøre det jeg gjør.
Ta min plass, mer enn noensinne.
Det var det jeg gjorde med dette albumet.
Det første albumet skjedde på denne måten, men flaks er overalt.
Jeg må være like heldig med det andre albumet.
Men jeg bør også stå for det.
Nå er jeg her. Jeg må gi alt.
DEN NYE ÆRAEN
DET ER GREIT Å HVILE
ELSKE
LÆRE Å SI NEI
HØRE PÅ MEG SELV!
Folk spør ofte om jeg har drømmer.
Og jeg drømmer like mye som alle andre.
Jeg tror drømmen min nå er mer et personlig oppdrag.
Ikke det profesjonelle.
Det har det aldri vært.
Jeg drømmer om å være avslappet. Å være sammen med de rette menneskene.
Å vokse opp og lære av mine feil.
Å være en som er god mot folk.
Samtidig som jeg får godhet tilbake.
Hadde foreldrene mine hatt mer normale jobber, ville jeg også det.
Kanskje jeg ville vært glad.
Men jeg har det fantastisk.
Jeg elsker livet mitt.
Jeg måtte tilpasse meg det fordi det skjedde fort.
Og innerst inne ville jeg at det skulle ordne seg.
Jeg ville ikke mislykkes.
Jeg ville ikke sagt høyt at jeg skal bli til noe.
Jeg ville skrevet det ned.
Jeg kunne ikke si det fordi…
Det ga meg flaks å ikke si det. Jeg er overtroisk.
Jeg tror jeg lot være å si det for å unngå ubehagelige overraskelser.
Gikk det ikke, hadde ingen visst at jeg ville det.
Selv om det ikke var sant.
UTSOLGT 10. DESEMBER
Jeg ønsker henne…
…alt godt. Det beste for henne.
At alt skal gå bra.
Nå kan jeg føle at hun blir kvinne.
Hun står for det hun tror på.
Hun snakker om det.
Hun var mye stillere før.
Tror jeg.
Jeg tenkte: "Ville det vært mulig
for mitt barnebarn å bli stjerne?"
Jeg våget ikke å si det til folk.
Jeg sa: "Hun lager musikk."
"Ja, men…"
De sa: "Jeg så Angèle på tv! Hun har blitt stor!"
-Visste du at hun også er skuespiller? -Nei.
-Visste du ikke det? -Nei.
Hun forteller meg aldri noe. Hun er ikke til å tro.
Siden hun fikk hunden…
Vi filmer.
Pepete, har du tisset?
Du har tisset! Hvor tisset du?
Han sier fra at albumet er ferdig.
Tror jeg.
Det skremmer meg i hjel.
Som vanlig.
Jeg vet ikke hvordan det blir oppfattet.
Hvordan publikum vil lytte til det.
Men det er ikke opp til meg lenger.
Dette albumet er meg som 25-åring.
Et kvart århundre.
Det virket som om jeg ville være ærlig. Ikke prøve å være noe jeg ikke er.
Jeg håper jeg ikke glemmer det.
Jeg vil alltid være jenta fra Linkebeek som skriver enkle sanger.
Selv om livet endrer seg, er det alltid meg.
Fordi alt dette er meg.
La oss stoppe her.
Ha en god reise.
SLUTTEN
Tuller du?
Det er sånn du takker meg.
Rett foran suksessen min.
Tekst: Trine Friis