Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERAR
Allt det här är minnen.
-Tusan, hur gör vi nu? -Jag fixar det här.
-Nej. -Jo, det går ju jättebra!
Små, fåniga och fina minnen.
Vänta, jag tänkte just på nåt intressant.
Okej.
Vi ska till Montreal!
Vårt förhållande är fullt av dem.
De speciella tillfällena…
…och de vardagliga.
Vi har kul tillsammans.
Det här har restaurerats, men i rätt stil.
Den här är också jättefin.
Försöker entusiasmera varandra för det vi gillar.
-Nehej? -Jo, han skar sönder den.
Mer, tack.
Långa kvällar med vänner på barer med för mycket öl.
-Men, älskling! -Förlåt.
Bakfulla söndagar.
Det var kul.
Stora tillkännagivanden om att man inleder nåt nytt tillsammans.
Kan du säga det?
-Pappa, mamma. -Ja?
Jag har nåt att berätta. Goda nyheter. Jag ska till Montreal.
-Fick du jobbet? -Ja.
-Säkert? -Och Anne följer med.
Ja, jag flyger över några månader senare.
-Så glad jag blir. -Du har hittat kärleken och en karriär.
-Jag är stolt över dig. -Jag är också stolt över dig.
Och så hålla ut.
Vi ses igen om några månader.
Jo, men jag kommer att sakna dig.
Hur stressigt det än kan vara.
Älskar dig!
Jag älskar dig också!
Lämna bekanta platser och skapa nya minnen.
Förändring är bra.
I alla fall: Tillbaka till nuet.
-Hej! -Hej, kom in.
Ja, tack för att jag får komma och titta. Man vill ju få en uppfattning om ytorna.
Ja, absolut.
-Kan jag mäta lite? -Visst.
Bra.
Jaha, där ryker mitt vackra hem.
Härligt med nya hus.
Hej, kan jag få tre öl, tre gin och tonic och en mojito, tack?
Ja.
Hej, raring!
Hej!
-Vill du också ha en öl? -Det skulle sitta fint efter idag.
Va? Vad sa du, jag hörde inte?
Var är du?
Jag förstår inte. Ursäkta, det är en massa folk här.
-Det var inget. -Va?
Jag ringer senare.
Jag…okej, ja. Jag älskar dig!
LEDSEN, JAG HÖRDE VERKLIGEN INTE ETT ORD. ÄLSKAR DIG!
-Hej, kan vi få två Salmari till? -Å, nej, Max.
Jo, du dricker för sakta. Så länge man är i Amsterdam dricker man i Amsterdam-takt.
-Jag måste upp tidigt i morgon. -Bara lägg av nu? Tack!
Så där. Skål och tack!
-Ja. -Skål.
Kom och kolla nåt skithäftigt!
Va? Hej, Jip. Ta lite här.
Herregud!
Vem är det?
-Det är Lou. -Vem?
Lou!
Stäng munnen. Du dreglar.
-Hett, va? Snyggt. -Ja.
-Ja, den vill jag ha. -Kom hit lite.
Ska ni med?
-Vart? -Hem till Jip.
Hallå, killar. Kom igen. Ska ni med?
-Vart? -Till Jip.
Nej, nej, jag har ett jätteviktigt möte med min förläggare i morgon.
Det är gott om tid till dess!
-Nej. Ska alla ni dit? -Raring!
-Vad tusan håller du på med? -Franskan, jag måste köra varje dag.
Älskling, kanadensisk franska är nåt helt annat än fransk franska.
Franska är franska, jag har inte råd med dyra språkkurser.
Sa tjejen som just brände €70 på öl!
Okej, allihop: Full fart till Jip!
Och vill jag höra bräkande köper jag en get.
Där satt den!
KÄRA VITA VÄNNER FÖRHÅLLANDET MED MINA TUTTAR
SÅ VAR DET INTE TÄNKT.
Snart hänger du också här, An.
Ja, det är några riktigt fina partier här. Skarpa också.
Men det känns som om du har tappat bort dig lite.
Vad menar du?
Jo, jag menar att när du sände oss de första kapitlen
blev vi så entusiastiska och imponerade av deras personliga och autentiska natur.
Men du verkar ha tappat bort det lite på vägen, det har…
Ursäkta, men det är inte så intressant.
Det är som om du har tappat bort dig själv lite?
Alltså…
Nej, det tycker jag inte.
-Men huvudpersonen söker ju? -Jo, jag förstår det och det är bra.
Men i nuvarande skick kan vi inte publicera.
Jag tänker att det vore bra med några förbättringar, eller hur?
Boken är ju redan i vår katalog.
Men bokens sökartema funkar väl, eller hur?
Och det är ju huvudpersonens mest utmärkande drag.
Jo, men huvudpersonen saknar mål.
Det verkar ju inte som om hon vill hitta det hon söker.
Vad vill hon och hur når hon dit? Och är hon verkligen berättelsens hjältinna?
Vilket skitsnack.
Okej, men jag…
Okej.
Jag ska kontakta en trevlig skrivcoach åt dig.
Och jag tror att det vore bra om du frågar dig själv: "Vad är det jag vill berätta?"
Du måste börja göra några tydliga val.
Vad har du, Anne Verbeek, att berätta för världen?
-Hej, älskling. -Hej, raring.
-Vi har visst haft rätt kass tajmning, va? -Ja, usel.
Vad är klockan där nu, har du inte jobb i morgon?
Skittidigt, men vi tog ett megastort kontrakt och fick sovmorgon i morgon.
Coolt, grattis.
Tack. Jag har förresten äntligen fått vårt hem möblerat.
Vill du se? Här är det lilla köket.
-Hej. -Och så:
Den här lampan! Minns du i den där tidningen, den italienska designern?
Då sa jag ju: "Den där lampan är superdyr."
-Hejsan! -Hej.
Vem var det?
Jag går till nåt lugnare ställe.
Okej. Jag hade tänkt berätta det här i morgon eftermiddag, min tid.
Men så hände det där och nu pratar vi ju ändå, så jag vill få det sagt.
Jag…har börjat flörta med nån.
Och det var henne du såg nu. Zoey.
Aj, fan. Det gick snabbt.
An?
Ursäkta, det bröts upp där. Var träffade du henne?
-Hon är en vän till en kollega. -Fint. Jaha.
Ja, visst, härligt. Hon ser fin ut.
-En helt annan typ. -Ja.
Du, hur är det? För om det inte känns okej, så…
-Du minns väl vad vi kom överens om? -Ja, jo…
…tala om det senare. Allt har sin tid.
Ja, det blir bra. Nej, inga problem alls.
Kom, Sara, vi väntar på dig.
Jag kommer. Jag kommer, jag kommer.
Bara gå. Gå och fira, älskling.
Okej. Och An, jag älskar dig, okej?
-Du är mitt allt. -Jag älskar dig också.
Okej…det är inga problem.
Det var så vi sa.
Nej, men? Är det den stora radiopratarflatan Jip?
Japp. Hur är det?
Jo, du vet, grejs. Vi tar det sen.
Är du säker? Du vet väl att du alltid kan snacka med mig?
Det är okej.
Och hallå! Vi ska ju fira din framgång!
-Yas! -Yas! Hur är det?
Jo, bra. Jag peakar ju nu.
Jag känner en annan cis-hetero-kvinna. Du kanske känner henne?
-Så länge jag slipper se det. -Okej, okej, jag älskar dig.
-Gay rights och så. "Love is love"! -"Gay rights och så."
Ja, Daan är en sann allierad.
Kära älsklingar, jag vill skåla för denna fantastiska kvinna,
min fru, för hon får sitt eget fucking radioprogram!
Skål!
-Se varann i ögonen. -Ja, annars blir det dåligt sex.
Det vore synd.
Men allvarligt hoppas jag att ni lyssnar på vartenda avsnitt,
för jag vill bli en plattform för unga artister:
Queera konstnärer, icke-vita artister, asbra musik!
Jag har redan berättat för alla, utom kanske kungen.
Allvarligt: Det första avsnittet blir tufft, Nana Adjoa spelar live…
-Ja, älskling, coolt. -Och Lionstorm sa…
Jag är så jäkla stolt över dig, Jippie.
-Är du? Tack, älskar dig. -Jättestolt.
Och du, då? Hur gick det hos förläggaren? Berätta!
Just, ja…
Jodå, bara bra. Jag ska bara skriva om och rätta till lite.
-Får vi läsa nåt snart? -Nästan klart. Nästan.
Vi ska väl köra en avskeds-/boken-är-klar-fest, va?
-Gud, du drar ju snart! -Det är ju några veckor kvar.
Du låter inte så entusiastisk.
Jodå, det är jag, men jag har lite att ordna först.
Som vadå?
Alltså, grejs, bara.
-Du tänker väl fortfarande åka? -Ja, självklart!
-Snack, hon åker inte. -Inte?
Herregud, är jag inte superpepp just nu? Det måste jag inte alltid vara.
-Jag är lite trött, bara. Lugn. -Okej, förlåt.
Ni går på som om nåt är fel, eller jag inte avslutar grejer. Lita på mig lite nu.
-Det är bra, inga problem. -Okej.
Vem vill ha nåt att äta? Ska jag fixa nåt?
Bjuder du, raring?
-Kan jag få rödbetsbollar? -Ostbricka för mig!
Javisst, ostbricka, jag är med.
JAG KOMMER VERKLIGEN ATT SAKNA MIN FAMILJ
ÖVERVÄG SAKEN
DENNA KVINNA #KÄRLEK
LE_LOUP FÖLJER DIG
LE_LOUP GILLAR DITT INLÄGG
LOU - AKTIVIST - DRAG KING (HEN)
Ja, vad vill huvudpersonen? Vad jobbar hon för? Finns det en antagonist?
Det är inte så händelserikt. Handlingen…slingrar sig fram.
Och det pratas mycket. Väldigt mycket, faktiskt.
Det är intressant, för då blir den både handlingsdriven och karaktärsdriven.
Jag tror att du behöver…
Gillar hon kvinnor?
Blir Saar svartsjuk om vi strular?
Vi skulle ju kunna…
Vafan.
Anne? Anne.
-Va? -Hör du på?
Javisst. Ja, slingrar. Den…slingrar sig fram.
Ska jag messa Lou?
Så klart. Har Sara en tjej i Montreal borde du väl få lov att DM:a nån?
-Eller hur? Ja. -Så klart.
Då är vi igång igen.
Å, Katherine, hade jag inte haft en sexistisk make som misshandlar mig
hade jag varit din för evigt.
Ledsen, Elizabeth, jag är för söt för att komma ut på 1800-talet.
Det blir förstulna kyssar och långa blickar.
Vad ska jag skriva till henne?
Alltså, "hen". Det står "hen" i personbeskrivningen.
Du kan väl skriva "Hej, skulle du vilja ta ett glas nån gång?
Min tjej har en annan och jag vill också, annars blir det ojämnt."
Kom igen…
"Jag vill hellre dejta nån annan än att prata om det med min tjej. Hejdå."
Lägg av.
Jag skriver väl typ…
"Hej, hur var din helg?"
Jättefint. Det gör mig så kåt.
-Allvarligt. -Ja, det blir bra. Skriv så.
Okej.
Jo, jag har lite kvar att ordna. Jag får passet i veckan.
Jag skulle inte klara att göra allt i sista stund, som du.
Jag vet, låt mig vara.
Hur är det med…
-Med Zoey? -Ja.
Jo, bra. Kul. Vi ses nån gång i veckan eller så.
Hon vill träffa dig.
Är det okej med dig? Eller vill du hellre låta bli?
Ja, nej, ja, det blir… Ja, kul. Vi kan…köra FaceTime nån gång.
Allvarligt?
Jaha? Kul, det ska jag hälsa henne.
Hur är det med dig? Och din bok, är den klar?
Jäklar.
Ja, det går bra.
Det är lite omskrivningar, finjusteringar och så kvar.
Jag är så stolt över dig, du har skrivit en roman. Så coolt.
Jo.
Du? Om nåt känns fel säger du väl till, va?
Om nåt inte känns bekvämt?
Nej, inga problem.
Älskar dig, okej?
Och jag dig.
Så…
…vi kan bara dejta andra om det känns okej för oss båda.
Ja.
Vill vi veta allt, då?
Kanske inte om det bara är sex, men tänk om det blir dejter?
Alltså…
Jag vet inte. Vi får väl fortsätta att kommunicera?
Kan jag få det skriftligt? Att du vill fortsätta kommunicera?
Nej, jag skojar. Nej, men allvarligt, det låter bra.
Ja.
Och fortsätta att uttrycka tvivel och gränser.
Ja. Japp.
Och ge varandra frihet, för det är ju tanken med polyamorösa förhållanden.
Ja.
Ja, det känns verkligen sunt och bra att vi gör så här.
-Eller hur? Se på oss. -Ja.
Ja, toppen. Ser bra ut.
Oj, den låg visst kvar där.
-Jaja, inga problem. Vi sa 40, va? -Ja, 40.
Gud, hur var det man gjorde?
Jaha…
Hej!
-Fint. -Ja.
Vilka är dina pronomen?
Hon/henne.
Okej, coolt. Mina är de/dem eller hen.
Det stod på din insta.
Fint.
Och nästan alla mina ex gillar dina foton.
Det är en så härlig känsla när man kliver upp på scenen och hör alla skrika.
Jag skulle nog aldrig kunna bli dragking.
Varför inte?
Stå på scen när alla tittar, och sen vara sexig?
-Har du svårt att känna dig sexig? -Jag?
Vet inte. Jag tänker väl inte så mycket på det.
Okej, när känner du dig sexigast?
När jag är självsäker, antar jag.
Jag är inte så mycket för sexiga kläder eller underkläder och så.
Jag känner mig nog aldrig sexigt sexig… vad det nu betyder.
Nej, jag tänker "jag ser bra ut", men "sexig"? Nej.
Fast "sexighet" är ju ett brett koncept. Det handlar ju inte bara om kläder och så.
-Det är olika för alla. -Ja, precis, jag håller med.
Min flickvän Sara, exempelvis, hon gillar fina underkläder och så. Men…
Men de spelar ingen större roll för mig.
Alltså, hon är jättesexig, men bara när hon mår bra.
När hon gör kaffe i bara trosorna. När hon är helt uppe i jobbet i ett Zoom-möte
med kollegor världen över. Det är sexigt.
Jaja.
Du har en flickvän?
Ja.
Ja, men vi är poly.
Men, vänta lite?
Du skriver en bok och så drar du över halva världen? Varför?
Ja, det var ju tänkt så, bara.
Konstigt tänkt.
Ja. Jo.
Jag vill bara skriva en asbra bok.
Men…
Förläggaren frågade vad jag vill säga.
Ja…
Så nu tänker jag hela tiden "vad har jag egentligen upplevt?
Varför ska jag skriva en bok? Är det vad världen väntar på?"
Vad vill du skriva om?
Om vänskap och förhållanden och kärlek och identitet.
Genus, uttryck. Om att vara queer.
Okej. Och vad innebär det för dig att vara queer?
Vet inte. Eller, jo, det vet jag ju faktiskt.
Att vara lesbisk eller queer och att komma ut har gjort mig till den jag är.
Så jag skulle inte vilja ändra på nåt,
för det är en stor del av min identitet, faktiskt hela mitt liv.
Men som queer lever jag i ett heteronormativt samhälle,
och närmar mig automatiskt allt utifrån att vara queer.
Så jag tänker att det är det jag vill berätta om.
Visa hur kul det är att vara queer.
Och ta med läsaren in i den världen, för det är kul och spännande och svårt.
Och…äkta och kärleksfullt.
Och…allt.
Att vara queer är allt. Ja.
Det är så mycket mer än jag trodde innan jag kom ut.
-Ja. -Men jag är ju också lycklig över att…
Ja, att jag kan vara stolt över nåt jag länge skämdes över.
Så nu vill jag bara visa det, och…
Ja, visa att jag känner mig mycket mer bekväm nu.
-Och varför gör du det? -Varför känner jag mig mer bekväm?
Det kom väl över tid, tror jag. Ja, allt tar sin tid, eller hur?
Och så har jag ju blivit väldigt mogen, så klart.
Ja.
DU HAR SKIPPAT FRANSKKURSEN I TRE DAR
Men man måste jobba på det, fortsätta försöka, inte undvika det som är jobbigt.
"Samtal funkar, tålamod funkar, måste prata…"
Okej, ibland tar jag dem… Sluta!
Jag tar dem till queer-föreläsningar, filmer och så, tar in dem i min värld.
Jo, fast det lär aldrig hända med mina föräldrar.
Varför inte? Bara gör det.
Fint att det funkar med dina föräldrar, men min process är inte sån.
Förlåt.
Okej: Berätta din politiska historia.
-Allvarligt? -Ja.
-Säkert? -Kör på.
Okej: Vi delar världen i två kategorier, och det styr hur vi behandlar varann.
Män får inte gråta, kvinnor kan inte själva.
Kvinnor är faktiskt helt underordnade, eller hur?
Det är faktiskt ett helt bisarrt system, och det har vi skapat tillsammans.
Ja, det finns ingen större frihet i hur en kvinna kan se ut.
Precis, och allt är nåt vi har hittat på.
Som pengar, vi uppfann pengar och trycker dem så, pang!
Internet har vi också uppfunnit.
Och språk, fotografi, konst, politik, könskonstruktioner: Våra uppfinningar.
Så varför kan vi inte fortsätta att uppfinna? Eller omskapa?
Varför är det icke-binära och viljan att lämna de här påhitten
omöjliga för så många?
Ja…
Ta språk som exempel: De förnyas ständigt och det är det som är det fina med dem.
Så vad är det som är så fel med att använda "hen" som sitt pronomen?
-Ja. Ja, precis. -Ja, där har du det.
Jag har inte en aning.
-Hej, Jippie. -Yo, An.
Pratar du fortfarande med Saar?
-Hur så? -Jo, jag fick ett mess.
Det var visst några dar sen ni pratades vid, och hon får inte tag i dig.
Fan.
Jag har inte ens hennes nya nummer, vi messar aldrig, men hon sökte upp mig
för att försöka få tag i dig.
Okej. Skit också.
Vad håller du på med, egentligen? Bara prata med henne.
Jo, jag vet.
-Är det okej med dig annars? -Ja, jo, det är bara bra.
-Jag borde prata med henne, du har rätt. -Ja, jag har ju det.
Okej. Bara red ut det där.
Och så kan vi väl ta en öl nån gång?
-Vi ses inte så ofta. -Ja, sant. Jag messar dig.
Bra. Hej då!
Var så god.
-Å, gud, älskling! -Vadå?
Vi fick huset!
-Å, gud, vårt drömhus? -Eller hur! Kolla, med de fina trapporna!
Ja!
-Okej, jag måste svara. -Ja.
"Kära Antoine"… Ja.
HEJ, RARING. ALLT OKEJ?
Den här, då? Prova den här.
Det här kallas blending. Nu gör jag alla linjer jag lagt mjukare.
Nej, det blir nog för mycket. Ja.
Drag är mer än en rolig maskerad, det är ett uppror mot normen.
Å, herregud! Maxie!
-Du är jättefin! -Tack, tack.
Ja, och drag kom ur protester, som exempelvis Stonewall-upploppen.
Där stod dragpersoner och icke-vita transkvinnor i frontlinjen.
Och det är viktigt att komma ihåg att vi har dem att tacka för Pride och drag.
Ja, underbart. Kan du fota oss? Jag blir total fangirl här!
Jättefint, kolla.
-Å, så söt! -Så vacker.
Min älskling.
-Du har en naturligt stark käklinje. -Har jag?
-Vill du kanske ha ansiktsbehåring? -Ja, ett skägg vore coolt.
-Oj, Lil, snyggt! -Tack.
Snygg kuk.
-Hejsan, snygging. -Vem, jag?
-Och vad heter du, då? -Jennifer.
Okej, vi tar en liten samling!
Okej, ja!
Ja, kom med här.
Drag handlar om att återta utrymme. Ta plats.
Ja, för som queer blir man alltid uttittad.
Och det här är ett sätt att vända det till nåt positivt.
Våga ta den platsen.
-Är ni med? -Ja.
Så fint det är.
Vad är det, An?
Inget.
-Jag älskar er, bara. -Lite full?
Men allvarligt…
Vad skulle jag göra utan er?
-Ingenting, utan oss är du ingenting. -Nej, precis.
Vi älskar dig också.
Stanna lite, hör ni! Anne är emo!
Vad är det, raring?
Vad är det? Nej, kom här…
Kom här! Vi älskar dig, Annie.
Hallå, älskling, inte gråta.
Jag älskar er så förbannat mycket!
Två ostsnacks, en grönsaks-nånting…
-En grönsakskrokett. -Vegetarisk?
Ja, en grönsakskrokett. Och Lily?
-Friterade nudlar. -Äckligt, allvarligt?
-Friterade nudlar. -Och friterade nudlar.
Ska bli, kommer strax.
Visst är Lou superkul?
-Ja, hon är så kul. -"Hen".
Ja, förlåt.
Men visst är hen?
Har ni slickat och så än?
-Nej. -Vadå, varför inte?
Jag vet inte om jag borde.
-Du gillar hen väl? -Jo.
-Och du är i ett polyförhållande? -Jo.
-Och ska snart till Montreal? -Ja.
Nej.
-Vet Sara det? -Nej.
-Vilket livligt samtal. -Men vänta, ska du inte till Montreal?
Ja, jo, ja. Nej…
Alltså, jag vet inte. Jag vet bara inte.
Om två veckor ska jag emigrera. Vafan…
Och jag måste lämna mitt hem. Och skriva om hela min bok.
Du kan sova hos mig.
-Allvarligt? -Visst. Det bli väl kul?
Jaha. Hur blir det nu?
Är det okej med dig? Du känns lite frånvarande.
Å, nej, det är bara bra.
Säkert?
Jag har haft mycket att tänka på, men det är ingen fara.
Du vet väl att du kan berätta allt för mig? Säg nåt.
Kom igen, vi tar ett glas.
Vilket var ditt första intryck?
Rar… Komplicerad.
Bra på att lyssna, dålig på att prata.
Allvarligt, allt det på första mötet?
-Jag är en bra människokännare. -Absolut.
Och väldigt snygg, så klart.
Jag tänkte väl det.
Och du? Av mig?
Också väldigt snygg, så klart, och smart.
Och intressant och hederlig.
-"Hederlig"? -Ja… Förlåt.
Nej, jo, faktiskt, jo: Jag kände mig genast trygg med dig.
Som om…ja, som om jag kunde säga vad som helst utan att dömas.
Ja, jag känner likadant.
Det är nog en generationsfråga också.
För våra föräldrar var ju allt utstakat och klart.
-Få saker var osäkra. -Ja.
De lärde sig nog aldrig att prata om saker.
Mina gjorde det i alla fall inte.
Och därför förstår de inte våra problem.
De tänker "jag har också varit ung". Du vet, det argumentet.
"Och jag har ju lyckats nå hit, så det borde du också kunna."
Ja, precis så är mina föräldrar.
-De förstår bara inte. -Nej, de gör faktiskt inte det.
Nej.
Men jag gör inte som de.
-Jag tänker inte hålla tyst. -Nej.
Nej. Men jag vill också bilda familj.
Och jag vill att mina barn ska känna att de kan prata med mig och varann om allt.
Att det inte finns vissa ämnen som dras med konstiga spänningar.
Att man inte ska behöva bita ihop. Att det ska finnas sann kärlek.
Bara sann kärlek. Inget krångel, inget drama, bara öppenhet.
-Vadå? -Kom här.
Jo, du pratade visst om nåt väldigt allvarligt?
Jo, jag ska bara försöka att återhämta mig från ett bakhåll.
Du kysser bra.
Det var väl tur.
Du skämtar visst om allt, va?
Å, alltså…
Kanske det. Ja, kanske det.
Alltså, är det som ett slags försvar? Så att du inte blir sårbar?
Det är lite sött också.
Du är verkligen sexig.
Allvarligt. Se på dig.
Fint, va?
Ja.
-Får jag knulla dig? -Är det inte det vi…?
Med en strap-on, menar jag.
Det har jag aldrig gjort förut.
Inte? Vi måste inte om du inte vill.
-Jo. Jag vill. -Säkert?
Är det okej? Eller?
Ja.
Jag vill vara ovanpå.
Å, gud!
Gud, jag känner mig som en tonårspojke. Jag har aldrig kommit så fort förut.
Härligt, va?
Det där var riktigt sexigt.
-Ja, du är sexig. -Du också.
Jag har länge velat prova det där, men det har inte blivit av.
Varför inte?
Vet inte.
Jag hade ett helt okej sexliv med Sara.
Folk går miste om så mycket när de inte delar fantasier och känslor med varann.
Ja, det kan man ju säga!
När du kom in i mig klarade jag nästan inte mer.
-Jag kände det. -Gjorde du?
Ja, du slappnade av helt.
Kapitulerade helt.
Tack.
För vadå?
Jo, alltså… För sexet, väl?
Ingen har nånsin tackat mig för sex.
Ja, det var fånigt.
Förlåt. Det var bara så…
SARA MATOUK 5 MISSADE SAMTAL
HEJ, RARING, JAG ÄR I AMSTERDAM. KAN VI SES I EFTERMIDDAG? AN?
Å, gud.
Vadå?
Sara är i Amsterdam.
-Jag visste inte att hon skulle komma. -Inte jag heller.
-Å. Jaha. -Fan!
-Du ska väl träffa henne? -Jag vet inte!
Skärp dig, det är klart. Ni har väl en del att prata om.
-Nej, kan jag inte få gömma mig här? -Fan heller, det är din flickvän.
Undvik henne inte genom att vara med mig.
-Det var ett skämt. -Jättekul. Kom igen.
-Bara säg hur du känner. -Jo.
-Hej. -Hej.
-Jag älskar dig, vet du. -Och jag dig.
Okej. Jag vill inte flytta till Montreal.
Du verkade…
Sa jag det inte högt?
Kom igen, An.
Jo…jag måste skriva om boken.
Ja.
-De tyckte att den var hemsk. -Vadå, din bok är ju jättebra!
Jo, men de hade sina poänger om innehåll och stil och så.
-Det låter som dumheter. -Ja, men det är det inte.
Okej.
Jag behöver stanna här lite till.
-För att skriva om boken. -Jaha.
-Mår du bra? -Jadå, jag är bara trött. Jet-lag.
Ja.
-Jag kom hela vägen hit för din skull. -Ja, för att hämta mig.
Du kom nog inte bara för min skull.
Din plan krånglades till, och det är jag som är krånglet.
Du är inget krångel.
Jo.
Inte är du nåt krångel, älskling. Var inte fånig, var får du det ifrån?
Förlåt. Jag vet faktiskt inte.
Jag har saknat dig.
Och jag dig.
Varför är det så svårt?
PASSANSÖKAN NU
Vad har hänt?
Såja.
Hon sover. Inte nu.
Men när, då?
Inte nu.
Eller?
Okej, An.
Bara säg hur du känner.
Saar?
Saar? Kan vi…prata?
Nu?
Ja.
Oj, okej.
Jo… Jag älskar dig.
Och du är rar och söt och smart och sexig och…
Men jag vill inte flytta till Montreal än.
Okej?
Och jag vet inte om jag vill flytta alls.
Vill du ha ett långdistansförhållande?
Nej.
Jo.
Jag vet inte, jag kan nog inte.
Gör du slut?
Ja. Jag tror det.
"Tror du"? Ska man göra slut måste man vara säker.
Jag är säker.
Men, okej… Jag förstår inte.
Vi hade en plan och allt gick ju bra.
Nej, du hade en plan och jag måste följa med.
Va?
Jag har också träffat nån, inte för att det hör hit.
-Och du vill vara med henne? -Nej. "Med hen", nej.
Och det hör inte heller hit.
Så här: Jag har en känsla av att jag…
…bara hakar på för din skull utan minsta tanke på vad jag vill.
Så du bara gör slut utan att prata om det först?
Jag gör inte slut bara så där, jag har känt tvivel rätt länge nu.
-Men säg nåt, då! -Visst…
Du kan se på mig så där, men du är inte så lätt att prata med. Allvarligt.
Det finns inte utrymme. Du frågar, men du lyssnar inte på svaret.
Herregud!
Saar, älskling. Förlåt, okej?
Det är bara…
Jag vill inte ha det så här.
Jag vill inte flytta till Montreal och jag vill inte vara polyamorös.
Ja, du vill det, och det är okej, men jag klarar inte det just nu.
Du tyckte ju att det var okej att vara med mig och den där hen?
-Jaså, du tror att det kändes bra? -Det var nog bättre än med mig.
Jo, hen och jag kunde i alla fall prata. Jo, vi hade riktigt fina diskussioner.
-Så fint, An, jättebra. Tack. -Visst.
Och sen när är du emot polyförhållanden?!
Jag har inget emot polyförhållanden i allmänhet, bara det här!
Det var en sista utväg för oss, det var inte sunt! Jag ville det inte.
Varför sa du inget, då?! Vi pratade jättemycket!
Du lyssnar ju inte, du hör inte på! Jag kan inte prata med dig!
Det vore mycket lättare om du blev bättre på att kommunicera!
Hur svårt kan det vara?! Jag är inte tankeläsare!
Vilken usel ursäkt för att slippa ansvar. Allvarligt, Saar, allvarligt!
Ibland får man anstränga sig mer i ett samtal, ibland måste man observera!
-Jaså? -Bara se på den andra! Ja, så där, bra!
-Jag är ensam i det här förhållandet. -Ursäkta, vad var det för melodrama?
-Allvarligt, vad har du bidragit med? -Vad snackar du om?
-Klart att jag planerar, du gör ju inget! -Nej, du frågar ju inte vad jag vill!
Det är ju därför! Du kom bara för att hämta mig.
Inte för att lösa nåt.
Du ska bara påtvinga mig din plan, du är så egoistisk och bryr dig inte om mig!
Vilken undergångsstämning!
Hela världen är emot dig, du har haft det så svårt.
Vad fan har du att klaga på?!
-Du kan vara en så bortskämd vit tjej. -Far åt helvete, Saar.
Det finns värre saker än en kass bok och ett kass förhållande.
-Är vårt förhållande kass? -Där kom det, var det allt du hörde?!
-Herregud, vilken brud! -Kallar du det här ett samtal?
Vi står här i mitt i natten och skriker åt varann.
Jaha? Okej, då är vi klara, då.
Det här är så jävla fegt. Men jag har vant mig.
Fint, Saar, härligt. Kalla mig feg, du.
Gör det, bara.
Jag känner bara att jag inte duger åt dig.
Jag är inte smart nog, inte ambitiös nog, inte sexig nog.
Det var nytt för mig, "inte sexig nog"? Sen när då?
-Du är jättesexig! -Du säger det aldrig.
Och det gör din nya älskade? Hon träffar en enda,
och så jämför hon hela vårt förhållande med den.
-Lou är inte min älskade. -"Lou".
-Ja, Lou. -Fint namn.
Jag insåg hur illa jag kan må med dig.
Jag pallar inte mer.
-Jag vägrar att få skulden för allt. -Jag mår skitilla!
Det beror kanske mer på dig själv!
An?
An…
Du är den första tjejen jag blev kär i.
Den första jag presenterade för föräldrarna.
Jag vill vara med dig resten av livet.
Anne…
Du vill vara med mig på dina premisser, Saar.
Nej, för tusan!
Jo, allvarligt, Saar: Det här funkar inte. Jag vill inte mer.
Jag ska nog gå.
-Ja. -Okej.
Jag hoppas att du får det bättre. Med dig själv och världen omkring dig.
Du… Du kanske ska duscha?
Strunt samma.
Kom igen, raring.
-Ja. -Så snabbt?
Jodu…
Ja, en sorglig kväll på en bar och ett speciellt möte med dragdrottningar
blev början för Christine and the Queens.
Ett vackert första album för alla som mår bra av mänsklig värme.
-Annie! -Hej, pappa.
Jaha…
Behövs det te eller whisky?
Whisky.
Varsågod.
Är du kvar på soffan?
Jag gick på toa några gånger, gjorde lunch och diskade.
Okej, Annie, annan lösning: I morgon tar vi en promenad.
-Pappa! -Kom igen, Annie.
Ibland måste man bara slå om en brytare, annars kommer man ingenvart.
-Ska du säga. -Vad ska det betyda?
Sen skilsmässan är du inte precis nån solstråle. Du pratar aldrig om det.
En del är det svårt att prata om.
Jag vet, du uppfostrade mig till att inte prata om nåt.
Men, Annie.
Nej, tänk efter: När pratar vi om känslor eller djupare saker?
Varför pratar vi inte om skilsmässan?
Varför måste allt alltid vara trevligt?
Varför känner jag alltid att jag säger fel saker?
Eller att jag inte kan vara mig själv? För att du inte lärt mig att tala om saker.
Nu räcker det. Du kan inte lägga allt på din uppfostran.
Du är vuxen nu, bete dig därefter.
-Du styr över dig själv. -Verkligen?
Jag är ledsen att vi sällan pratat om vissa saker.
Men vill du förändra nåt, så förändra det!
Det är inte alltid omgivningens fel, ibland orsakar man själv sina problem.
Och, ja, det är obehagligt att erkänna, men det måste man bara göra.
-Ska du gå nu?! Det var ju moget. -Nej, jag vill ta ett glas.
Härligt, ta ett glas, du! Jag går hem!
ALLT OKEJ?
Förlåt. Jag borde inte ha gått.
Förlåt själv.
-Hur mår du? -Vi måste inte plötsligt prata om känslor.
Nej, jag menar allvar. Du är helt klart nere. Vad kan jag göra?
Ingenting.
Okej, vad kan du göra, då? Vad gör dig glad eller lugn? Hur slappnar du av?
Skrivandet, tror jag.
-Skriv, då. -Ja.
-Det gör jag, jag skriver om hela boken. -Bra, fortsätt med det.
Ja.
Vill du läsa lite sen?
-Jag är nyfiken på vad du tycker. -Det gör jag jättegärna.
-Vilka är med i den? -Typ alla, faktiskt.
Fast med andra namn och lite dramatiserat.
Det låter kul.
Dina vänner också, alltså? Hur är jag i boken?
Du är den bästa vännen,
men får inte den uppmärksamhet du förtjänar eftersom du alltid finns där.
Och det borde huvudpersonen be om ursäkt för.
Ber du om ursäkt?
Ja. Förlåt.
Tack. Ingen fara.
Du fanns där för mig när jag inte mådde så bra, och jag finns för dig.
-Älskar dig, Jippie. -Jaja. Och jag älskar dig.
Och…
Vi?
Ja… Det var kul, eller hur?
Ja! Ja.
Ja. Jag söker inte nåt romantiskt just nu.
Du är jättebra och kul att umgås med, men jag söker inte efter mer just nu.
Ja… Nej, samma här, tror jag.
Förlåt, men din direkthet är så cool. Mig hade det tagit veckor att säga.
Jag vet. Det var därför jag sa det.
Och jag har precis insett att jag själv var vilse,
och inte riktigt kunde vara mig själv med mitt ex och mina föräldrar och så.
Men det är ju mycket positivt där också.
Den är väldigt personlig, alla mina vänner är ju med.
Den är super-queer, och den har faktiskt utvecklats till nåt slags minnessamling.
Och du hade rätt om sökandet och vem som var berättelsens hjälte.
På nåt sätt har jag omedvetet saboterat mitt eget liv.
Jag har tagit allt för givet.
Men, ja: Jag står bakom min bok till 100 %.
Så om du inte gillar den, så…
Då vet jag inte vad jag ska göra, då är det väl över.
Anne.
Jag gillar den verkligen.
-Gör du? -Ja, hon söker fortfarande.
Men hon har ett mål. Man känner att det är djupt personligt, men man känner igen sig.
-Du har hittat din berättelse. -Det var skönt att höra.
-Och titeln? -Ja.
Boken handlar ju om hur huvudpersonen är med folk omkring henne.
-Så därav… -Jag förstår.
Hallå där! Hej!
Hoho. Annie!
-"Shantay, du stannar här." -Ja. Vad är det här, då?
Från början var det ju tänkt som en avskedsfest, men…
-Nu är det en Anne-stannar-fest. -Och förhoppningsvis en färdig-bok-fest.
Å, vad jag älskar er.
-Och din bok? -Ja, den publiceras.
Skål!
Skål för dig, kära An, och din bok.
Som du så klart står i skuld till oss för, eftersom vi är med i den.
Ja, ni är ju det.
-Skål! -Skål!
Tack, raringar.
-Jag har gjort spett. -Nej, det var Maya.
Kära Saar,
vår sista natt tillsammans har blivit ett dåligt minne, och det vill jag inte.
Jag vill hellre hålla fast vid våra fina minnen.
Och jag tänker att olika saker gör oss lyckliga.
Och det är okej. Jag är lycklig nu.
Hemma. I Amsterdam, med mina vänner.
Jag…jag hoppas att du också är det.
Och förlåt för det jag sa.
Eller kanske inte sa. Jag vet hur frustrerande jag kan vara.
Jag har blivit bättre på det, att prata.
Jag är fortfarande dålig på det, men i alla fall bättre.
Jag hoppas att du också är upptagen med att investera i nya minnen.
Mamma sa nyligen att den bästa investering man kan göra är i minnen.
Så det är vad jag gör.
Tre, två, ett!
Nej, nej, nej!
Och jag mår verkligen bättre.
Jag skrev om min bok.
Och, ja…
…du finns självklart med i den.
Jag hoppas att du gillar den och minns våra roliga och fina stunder i den.
-Hej! Så fint att du kom. -Javisst, och grattis.
Hur som helst, läs den eller inte.
Jag hoppas att du har det bra. Mycket kärlek.
Undertexter: Henrik Brandendorff