Downloaded from YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- שלום, זרה -‬
‫- היה נעים להכיר אותך -‬
‫- אנחנו יכולים ללכת לסרט -‬
‫- מה דעתך? -‬
‫תקשיב לי.‬ ‫עכשיו שלוש לפנות בוקר. טעית במספר.‬
‫- מצחיק מאוד… -‬
‫- זה אני! -‬
‫- את נתת לי את המספר שלך -‬
‫ברור שטעית במספר.‬ ‫תן לי לישון, חתיכת אידיוט.‬
‫לא העליתי בדעתי‬ ‫שההודעה הזאת תשנה את חיי כל כך,‬
‫אבל צירופי מקרים מתרחשים.‬
‫בדרך כלל, חיי היו מתוכננים היטב.‬
‫מאז שהייתי קטנה,‬ ‫הכי אהבתי לצפות בסרטים עם הוריי.‬
‫אז התחלתי ליצור סרטים משלי.‬
‫שלום, אני ולריה.‬
‫ועם המצלמה הזאת, אני רואה הכול.‬
‫ההורים שלי לא ממש אהבו את זה.‬
‫שלום, ולריה של העתיד.‬ ‫זכרי לצלם את העולם כולו. להתראות.‬
‫הם אמרו שהגזמתי.‬
‫הם חשבו שהסרטים היו התמכרות‬
‫ולא טובים בשבילי.‬
‫הפסיכולוג אמר שאני זקוקה לגירוי‬ ‫והציע שאעשה כל מיני פעילויות חברתיות.‬
‫שיעורי בלט, פוקסטרוט, התעמלות,‬
‫החלקה על קרח, ציור, פיסול,‬
‫אפילו נגינה בחליל.‬
‫והכול נכשל.‬
‫זה קיר הכישלונות שלי.‬ ‫אני כותבת את הכישלון החדש שלי.‬
‫- גיטרה, פסנתר, שירה (קשה מאוד), בלט -‬
‫עד שיום אחד ביצעתי את החטא המוחלט.‬
‫אמרתי שאני רוצה ללמוד קולנוע.‬
‫אימא, אני אוהבת לצלם. זה נהדר.‬
‫"לא, ואלה, זה רק תחביב.‬
‫ולריה! מה הקלטת הזאת?"‬
‫המשמעות הייתה‬ ‫שלעולם לא אנהל את העסק המשפחתי.‬
‫"מעליות אונטיברוס"‬
‫זה לא ממש כיף, זה רק מעליות.‬
‫מעליות.‬
‫"לא, ולריה. את לא תלמדי קולנוע.‬
‫את חייבת להשתלב ב'מעליות אונטיברוס.'"‬
‫זאת קלטת חדשה, נכון?‬ ‫-כן, אבא.‬
‫זאת לא קלטת חדשה.‬
‫זה סרט החתונה שלי!‬
‫כחלק משגרת הבוקר‬ ‫אנחנו שותים אותו שייק לארוחת הבוקר‬
‫ואז מדברים על מה שנעשה באותו יום.‬
‫מה תעשי היום?‬
‫אני אוהבת אותם למרות זאת.‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫אבל אתם יודעים, הורים.‬
‫תודה.‬ ‫-שיהיה לך יום נעים.‬
‫מה הכוונה, "שיהיה לך יום נעים"?‬
‫בשעה שבע בדיוק, רחינה באה לאסוף אותי.‬
‫טוב, בשבע ועשרה.‬
‫או מתישהו אחרי שבע.‬
‫ואלה, ניפגש מעבר לפינה.‬
‫גם זה חלק מהשגרה שלי.‬
‫רחינה היא החברה הכי טובה שלי מגיל חמש‬
‫והיא מאחרת תמיד.‬
‫היא מהאנשים האלה שהכול מסתדר להם.‬
‫בניגוד אליי.‬
‫שלום.‬
‫שלום, אחות שלי.‬
‫אני מצטערת, מתוקה. זה באשמתו של ריצ'י.‬
‫שלום, ואלה.‬
‫שלום, ריצ'י.‬ ‫-בואו נזוז.‬
‫מי אשם בזה שאנחנו מאחרים‬ ‫לכל מקום בחמש השנים האחרונות?‬
‫תגידי את האמת.‬
‫האמת, כמו הזמן, היא יחסית.‬
‫הם לא מבינים את הבדיחות שלי.‬ ‫-את חיה בסרט, ואלה.‬
‫אבל הם איתי תמיד.‬
‫שלום לכל אוהבות הריצ'י שלי.‬
‫זה ריצ'י.‬
‫הוא אחיה של רחינה‬ ‫ומטרתו בחיים היא להגן עלינו.‬
‫טוב, זה מה שהוא חושב.‬
‫"אוהבות הריצ'י"? ממתי זה?‬ ‫-אין מצב.‬
‫בואו נגביר את הקול!‬ ‫-כן!‬
‫אבל למעשה…‬
‫איש לא מכיר אותי.‬
‫אבל אני כיפית.‬
‫סליחה.‬
‫אני מצטערת. אפשר לשלם לך אח"כ?‬
‫אסור לי לאחר.‬ ‫-כן, שהמורה שלך לא תנזוף בך.‬
‫תרגיע, ניסיתי להיות מנומסת.‬
‫זה בסדר, אל תפספסי את השיעור שלך במתמטיקה.‬
‫מה הבעיה שלך?‬
‫מה יש? אנחנו מאחרות?‬
‫היום הזה לא יכול להיות גרוע יותר,‬
‫אבל אני יכול לשאת את זה.‬
‫אני מים.‬
‫בחור חדש!‬ ‫אתה תנצח היום. אתה בקבוצה שלי.‬
‫ריצ'י.‬ ‫-תפוס, גבר.‬
‫טוב, חבר'ה.‬ ‫תתחלקו לקבוצות של חמישה. לכאן, בבקשה.‬
‫מעולם לא ציפיתי‬ ‫שבית הספר החדש שלי ישנה אותי.‬
‫אלכס…‬
‫תראה, המלגה שאנחנו מציעים‬
‫תפתח לך דרך לכל אוניברסיטה בעולם.‬ ‫-מותק שלי…‬
‫עורך דין!‬
‫כמו אבא שלו.‬
‫אלכס עורך הדין.‬
‫איזה יופי!‬ ‫-ברכותיי.‬
‫אני מים.‬
‫מים מקבלים את הצורה‬ ‫של מה שהם נמצאים בו, אז היה כמוהם.‬
‫היה כמו מים.‬
‫אלו היו המילים האחרונות של אבא שלי.‬
‫מכל חפציו שמרתי רק את סרטי הקונג פו שלו.‬
‫מאז אותו יום, השקעתי את כל מאודי בלימוד.‬
‫הפכתי לתלמיד הכי טוב בבית הספר שלי.‬
‫ולכן קיבלתי מלגה לבית ספר פרטי.‬
‫אח שלי.‬
‫שיחקת נהדר, אח שלי.‬
‫ממש טוב.‬
‫תודה.‬
‫קשה כאן יותר‬ ‫מאשר בבית הספר הקודם שלך, נכון?‬
‫טוב, הם לא ניצחו אותנו מעולם.‬
‫נכון מאוד.‬
‫תסלחו לי, אני צריך ללכת הביתה.‬
‫טוב, אנחנו נהיה פה.‬ ‫יש מסיבה בבית שלי היום. תעבור שם.‬
‫לא, גבר.‬ ‫-אני רציני.‬
‫יהיה מגניב אם נשווה‬ ‫בין נקודות המבט שלנו על המציאות וכל זה.‬
‫זאת מלגה. אני לא מהגר.‬
‫ברור.‬
‫תביא חברים.‬
‫יהיה כיף. תביא בגד ים.‬
‫לא, אחי. תודה.‬
‫מה, אתה מפחד מהצלחה?‬ ‫-אח שלי…‬
‫אנחנו מנסים לשתף את כולם, טוב?‬
‫בחייך…‬
‫אני לא רוצה לבוא למסיבה המזוינת שלך.‬ ‫-תראה…‬
‫כבר שנה לא הלכתי מכות עם אף אחד.‬
‫חבר'ה, אתם הולכים לריתוק.‬ ‫-מספיק.‬
‫אני מים.‬
‫רמירס פארדו,‬ ‫בוא לקבל את הציון של החיבור שלך, בבקשה.‬
‫שלום, אני רוצה להתנצל‬
‫על זה שהערתי אותך אתמול.‬
‫אני מקווה שיש לך יום נעים.‬
‫אונטיברוס, הסלולרי שלך.‬ ‫-כן, סליחה.‬
‫את יודעת מה? בואי הנה.‬
‫כן.‬
‫את יכולה להסביר‬ ‫למה נתת לי סרטון כשביקשתי חיבור?‬
‫זה חיבור ויזואלי.‬
‫לא, חיבור הוא דף.‬
‫הוא 1,700 תווים, 20 שורות,‬
‫עם שמך, התאריך,‬
‫והכותרת בצד שמאל.‬
‫כן, אבל אפשר לפרש את זה בהרבה דרכים אחרות,‬
‫כמו חיבור ויזואלי, למשל.‬
‫לא, אי אפשר. את מקבלת אפס.‬ ‫-אבל המורה,‬
‫החיבור הוויזואלי שלי עדיף בהרבה‬ ‫על לכתוב על הטרינום הריבועי המושלם.‬
‫זה הציון שלך כי זה לא מה שביקשתי.‬ ‫בואו נמשיך בשיעור.‬
‫אבל תפקידך הוא לעזור לנו‬ ‫להיות אנשים טובים יותר, כן?‬
‫אני יכולה להמשיך בשיעור שלי?‬ ‫-לא.‬
‫מה אמרת?‬
‫פשוט…‬
‫אני צריכה שתשני את הציון שלי.‬ ‫-אני לא יכולה.‬
‫את לא מבינה.‬
‫ראשית את צריכה להבין את עצמך, אונטיברוס.‬ ‫-כן.‬
‫ומה מורה שגרושה שלוש פעמים יודעת על זה?‬
‫פעמיים.‬
‫לא ציפיתי לגישה הזאת ממך.‬
‫תירגעי.‬
‫מה קורה איתך?‬ ‫-זה רק דף.‬
‫אני מגינה על האומנות שלי.‬
‫אונטיברוס, אני לא מדברת עם עצמי.‬ ‫-גברת מוני, מה עוד את רוצה?!‬
‫אונטיברוס, את מרותקת.‬
‫"בריתוק‬
‫אין שום פעולה‬
‫או תחושה‬ ‫-או תחושה‬
‫רק סנקציה‬
‫אין שום פעולה‬
‫וגם לא תחושה‬
‫רק סנקציה"‬
‫אני סולחת לך.‬
‫זה לא היה החלק הכי גרוע ביום שלי.‬
‫את צריכה לשמוע על היום שלי…‬
‫ריצי'! אלכס!‬
‫אתמול הייתי במסיבה‬ ‫של חברים בתיכון. לכן סימסתי לך.‬
‫טוב, לבחורה שנתנה לי את המספר הלא נכון.‬
‫תראו.‬
‫כל הכבוד!‬
‫הייתי עם החברה הכי טובה שלי.‬ ‫היא תמיד נותנת לי עצות טובות.‬
‫לפעמים היא גוררת אותי אל מחוץ לעולמי.‬ ‫-בוא נוציא אותך מהעולם שלך.‬
‫אתה בתיכון?‬
‫כן. אני אהיה בוגר של בית ספר שאני שונא.‬
‫כולם כאן בלתי נסבלים‬ ‫ואני לא רוצה להכיר איש.‬
‫גם לא שיכירו אותי.‬
‫חבל שהבחורה ההיא לא נתנה לך את המספר שלה.‬
‫זה לא כל כך נורא.‬
‫עכשיו אני יכול לדבר איתך.‬
‫בסדר, שקט!‬
‫יש לי כאב ראש,‬
‫אז סאנצ'ס, לשם שינוי…‬
‫כן, המורה…‬
‫אלוהים.‬
‫רפאלה?‬
‫קחי, רפאלה.‬
‫לא ייאמן, ואלה. סוף סוף חיית קצת.‬
‫כן.‬ ‫-יופי, ואלה!‬
‫נחמד, ואלה!‬
‫בסדר.‬
‫אתם לא רוצים להיות כאן. גם אני לא.‬
‫אז נצטרך לשתף פעולה.‬
‫בכל אחר צהריים, החל מיום שני,‬
‫תבצעו עבודה מכובדת, שבגלל שאתם‬ ‫מפונקים עד כדי בחילה, אתם לא מכירים.‬
‫זה כך תמיד!‬ ‫-זה יהיה גיהינום פעוט וקצר.‬
‫ואני אחליט מתי הריתוק יסתיים.‬
‫נו, באמת…‬ ‫-רפאלה?‬
‫אני לא יכולה, יש לי שיעורים אחר הצהריים.‬ ‫-באמת?‬
‫היית צריכה לחשוב על זה‬ ‫לפני שהחלטת להיות יצירתית.‬
‫איזו ירידה, ואלה!‬
‫תירגעי, ואלה.‬
‫ריתוק זה כיף, את תאהבי את זה.‬
‫קדימה, לכו מפה. זה יום שישי,‬
‫יש לי שיעור סריגה בדרום.‬
‫רפאלה?‬
‫לפני שנלך אני רוצה‬ ‫להתנצל בפני חבריי לכיתה,‬
‫מול כולם.‬
‫יום נוסף והתנצלות נוספת מריצ'י.‬
‫אני מצטער, אח שלי. באמת.‬
‫הכול טוב, אח שלי.‬
‫איך בבית הספר?‬
‫שום דבר, הכול בסדר.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן, הכול בסדר.‬
‫אני אישאר עד מאוחר במשך כמה ימים.‬
‫למה?‬
‫קבוצת לימוד.‬ ‫הצטרפתי בשביל בחינות הבגרות, אתם יודעים.‬
‫יופי!‬
‫את צריכה להתקבל‬ ‫לאוניברסיטה טובה כדי לעזור לנו.‬
‫העסק המשפחתי.‬
‫כבר אמרתי לכם, אני לא רוצה את זה.‬
‫ואלה, זה רק תחביב.‬
‫זה לא תחביב, אימא. זה מה שמלהיב אותי.‬
‫מתוקה, אני אספר לך סיפור טוב יותר.‬
‫הוא על מה שמלהיב אותי.‬ ‫על מה שהוביל אותי לעולם המרתק של המעליות.‬
‫הייתי בן ארבע.‬ ‫-ארבע!‬
‫לא, אבא. אני יודעת.‬
‫והכול בזכות אימי.‬ ‫-הסבתא שלי.‬
‫היינו צריכים להעלות אותה‬ ‫במדרגות של הבניין בכיסא הגלגלים שלה.‬
‫עד לקומה השמינית.‬
‫מסכנה.‬ ‫-ואז,‬
‫בדיוק כמו אלישע אוטיס,‬ ‫היוצר הדגול של המעלית הראשונה,‬
‫היה לי חלום.‬
‫חלום על מעלית שתעלה לקומה השמינית.‬
‫ומשם…‬
‫לשמיים.‬
‫והלכתי בעקבות החלום הזה.‬ ‫-את רואה?‬
‫"מעליות אונטיברוס"‬
‫זאת בדיחה?‬
‫לא, אימא.‬
‫זה סיפור נהדר, מקס.‬
‫נכון?‬
‫כן!‬ ‫-כן, הוא נהדר.‬
‫רחינה הזמינה אותי‬ ‫למסיבת פיג'מות. אני יכולה ללכת?‬
‫אבל אל תישארי ערה עד מאוחר.‬ ‫-לא, אימא.‬
‫שוט!‬
‫איזו רמאות!‬
‫זאת רמאות!‬
‫ממתי מסיבות הן משעממות כל כך?‬
‫תלוי עם מי את נמצאת במסיבה.‬
‫הבחור שלך לא שם?‬
‫זה נחשב לפלירטוט, בכוכב שלך?‬
‫ואין שום בחור.‬
‫מצטער, אני גרוע בפלירטוט.‬
‫אני רואה. כדאי שתפסיק.‬
‫אז את שונאת מסיבות.‬
‫בזמן האחרון…‬
‫כן.‬
‫את חייבת לבוא!‬ ‫טימי יכול לשתות בירה דרך האף.‬
‫את באה? נו כבר!‬
‫קומבוצ'ה. טעמת את זה פעם?‬
‫השורדים האחרונים.‬ ‫עם ואלה, הבחורה הכי מגניבה.‬
‫אני ממש לא מגניבה, ריצ'י.‬
‫חוסר הידיעה הופך אותך למגניבה עוד יותר.‬
‫מתי ההורים שלך חוזרים?‬ ‫-בשבוע הבא, או בזה שאחריו.‬
‫כבר הפסקתי לשאול.‬
‫ריצ'י.‬
‫ריצ'י, טימי יכול לשתות שתי בירות דרך האף.‬
‫אתה חייב לראות את זה.‬ ‫-לא נכון! אני הולך להקליט. מה?‬
‫ממש נהדר, נכון?‬
‫"תשאירו אותי בריתוק‬ ‫תתעסקו איתי, תקבלו סנקציות‬
‫אל תתעסקו עם מונטס או עם סאנצ'ס‬
‫אל תתעסקו עם ריצ'י או…"‬
‫שקט!‬
‫עזוב את זה! זה בשביל הסריגה שלי.‬
‫בסדר. ריצ'י, לך תהיה עם סאנצ'ס שלך.‬
‫אדיר!‬ ‫-מונטס…‬
‫אתה לבד.‬
‫אתכם אני לא מכירה.‬ ‫אתם ביחד. אונטיברוס, עם גרסיה.‬
‫קחו את החומר שלכם.‬
‫את רצינית?‬
‫זאת שיטה פדגוגית.‬ ‫-נו, בחייך…‬
‫אני מקווה שתלמדו משהו.‬
‫כן, הרבה יותר טוב‬ ‫מאשר הטרינום הריבועי המושלם, נכון?‬
‫בצעו את המטלות שלכם‬ ‫ואל תטרידו אותי. קישטה!‬
‫לעזור לך?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫תעזרי לי.‬
‫לא, חכה.‬
‫תחזיק את זה.‬
‫ראשית, רסס את המים.‬
‫אז שתול את הזרעים.‬
‫תחזיק את זה.‬
‫לא! לא ככה!‬
‫זה לא מה שעושים עם האת!‬
‫וזה לא דשן.‬
‫בסדר.‬ ‫-אם אתה עושה את זה לא נכון, אתה לא עוזר.‬
‫חשבת שאולי אני עושה את זה בדרך שלי?‬
‫חשבת פעם שאולי הדרך שלך לא נכונה?‬
‫את עושה הכול כמו שאומרים לך לעשות?‬
‫או כמו שנראה לך הכי טוב לעשות?‬ ‫-מה אתה יודע כבר? אתה לא מכיר אותי.‬
‫מכיר קצת. אמרו לי שכמעט‬ ‫הורדת לגברת מוני את הראש.‬
‫אתה יודע מה אומרים עליך?‬ ‫-מה?‬
‫שום דבר, כי אין לך חברים.‬
‫וכמה יש לך? אחת?‬
‫אתה שם?‬
‫היה לי יום נורא.‬
‫שוב?‬
‫כן. בגלל אידיוט אנוכי, גס רוח ומטומטם.‬
‫תמשיכי.‬
‫בינוני.‬
‫זה כך גם בתיכון שלי.‬ ‫יש שם בחורה בלתי נסבלת.‬
‫כדאי שנכיר ביניהם.‬
‫זו תהיה הנקמה הכי טובה.‬
‫איך קוראים לך?‬
‫נראה לך שאגיד לך את שמי?‬
‫אולי אשלח לך‬ ‫גם את חשבון החשמל שלי, עם הכתובת שלי?‬
‫אולי אתה פסיכופת?‬
‫אם הייתי פסיכופת,‬ ‫כבר הייתי יודע איפה את גרה.‬
‫זאת בדיחה.‬
‫יש לי הצעה.‬
‫הינה הכללים. בלי מידע אישי.‬
‫בלי שום דבר שיכול להיות רמז.‬ ‫בלי תמונות, בלי הודעות קוליות…‬
‫בוא נהיה אנונימיים וכך נכיר זה את זה באמת.‬
‫בסדר.‬
‫ניצלת, אנונימית.‬
‫ניצלת, אנונימי.‬
‫פעם הרגשת שאיש אינו מכיר אותך?‬
‫לאחרונה,‬
‫ממש כל הזמן.‬
‫אבל אם איש אינו מכיר אותך,‬ ‫אתה יכול להיות כל מי שאתה רוצה.‬
‫אני עדיין לא יודעת מי אני רוצה להיות.‬
‫גם אני לא.‬
‫אימא…‬
‫למה יש לנו את הטלוויזיה הזאת עדיין?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫דיברתי עם מנהל בית הספר היום.‬
‫הם עומדים להתחיל‬ ‫לשלוח את המסמכים לאוניברסיטאות.‬
‫כן. אנחנו עובדים על זה.‬
‫אלכס.‬
‫-מה, אימא?‬
‫בית הספר הזה יכול‬ ‫לפתוח לך דרך לאוניברסיטה טובה.‬
‫אל תחמיץ את ההזדמנות הזאת.‬
‫לא, אימא. מובן שלא.‬
‫אל תדאגי.‬
‫כל כך טוב שאתה בבית הספר הזה.‬
‫אני גאה כל כך.‬
‫גם אביך היה מתגאה.‬
‫הבוגר אלחנדרו גרסיה.‬
‫הוא לא היה מתגאה‬ ‫בזה שאנחנו עם הטלוויזיה הזאת עדיין.‬
‫האינטרנט נפל שוב.‬ ‫-נכון.‬
‫גם אצל חוביטה.‬
‫יום אחד בלי אינטרנט? זה בטח לא נורא כל כך.‬
‫אימא, אני צריך אינטרנט, בסדר? עכשיו.‬
‫בסדר.‬
‫רפאלה.‬
‫הצוותים יישארו כך לנצח?‬
‫אני לא ממש מסתדרת עם אלכס.‬ ‫הכנתי רשימה של סיבות לכך שאני לא יכולה…‬
‫בסדר‬
‫את יכולה להיות עם ריצ'י, אם את רוצה.‬
‫או עם אלכס, תראי!‬
‫קישטה.‬
‫תודה, רפאלה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫השיעור מתחיל!‬
‫אלכס. אתה יכול לעזור לי בזה?‬
‫חכה!‬
‫בואי הנה.‬ ‫-לא!‬
‫סובבי בכיוון השני!‬
‫לא, כך.‬ ‫-בכיוון הזה!‬
‫הפוך אותו.‬ ‫-בכיוון הזה!‬
‫בסדר.‬
‫אתה יודע להשתמש במברשת, נכון?‬
‫אני מעדיף רולר.‬
‫אני רוצה לסיים עם זה כבר.‬ ‫-תסתכלי.‬
‫את תצבעי מכאן עד לשם ואני את הצד הזה.‬
‫אנחנו יכולים לחלוק במוזיקה, נכון?‬
‫אני אשלח לך שיר.‬
‫הוא ישן, אבל טוב.‬
‫אתה מוזר.‬
‫הוא עוזר לי כשאני מרגיש מדוכדך.‬
‫אתה כזה מוזר.‬
‫מוזר מארץ המוזרים.‬
‫מלך המוזרים.‬
‫מה כזה מצחיק?‬
‫מה?‬ ‫-את צוחקת עליי?‬
‫עליך? לא. ממש לא.‬
‫את מאמינה בעב"מים?‬
‫ברור.‬
‫היית מאוהבת פעם?‬
‫לא.‬
‫גם אני לא.‬
‫הפסיכולוג שלי אומר שאני שונה.‬
‫כולם אומרים את זה גם לי.‬
‫אתה טוב במשהו?‬
‫אני מצחיק.‬
‫צחוק זה עניין רציני.‬
‫כל כך הרבה אינטראקציה.‬
‫אם אתם כל כך רוצים לדבר,‬
‫דברו זה עם זה.‬
‫אלוהים.‬
‫לא!‬
‫פנו דרך!‬
‫לא!‬
‫אני אוהבת לדבר איתך.‬
‫ואני איתך.‬
‫ספר לי סוד.‬
‫אני לא יודע אם אני רוצה…‬ ‫-את החיים שיש לי.‬
‫מה?‬
‫שום דבר.‬
‫תגידי לי. מה עשיתי?‬
‫לא, שום דבר.‬
‫כאילו שאכפת לי.‬
‫אלכס, לא נשאיר אותו כך.‬
‫מה, את מפחדת?‬
‫אני מפחדת? אתה החכם פה.‬ ‫תסתכל. זה נראה כמו ציור של ילד.‬
‫את רוצה לראות משהו ילדותי?‬
‫אלכס, אל תעז, באמת.‬
‫אלכס, לא!‬
‫לא!‬
‫שבוע נוסף.‬
‫אני יכולה להיות עצמי איתך.‬
‫שלא כמו עם אחרים.‬
‫ואל! רדי למטה!‬
‫אני באה!‬
‫שלום, מתוקה.‬
‫שלום, חברה שלי!‬
‫איך את?‬ ‫-בסדר, ואת?‬
‫למה הידיים שלך צהובות?‬
‫לא, זה שום דבר.‬ ‫-בסדר.‬
‫תודה שאת באה לעודד אותי.‬
‫כן. רק אל תיסחפי מדי.‬
‫אני?‬
‫תפסיקי להחטיא, לעזאזל!‬
‫עשר פעמים מתוך עשר!‬
‫החברה של רחינה!‬
‫כן, לא, החברה של רחינה!‬
‫אני באמת כזאת!‬ ‫-מי?‬
‫החברה של רחינה!‬
‫כן, לא, החברה של רחינה!‬
‫זאת אחותי!‬
‫קדימה, לינה! את מסוגלת!‬
‫תחסמי אותה!‬ ‫-את מסוגלת, לינה!‬
‫תחסמו את מספר שתיים!‬
‫קדימה, לינה! את מסוגלת! קחי את הכדור!‬
‫יופי!‬
‫תקפצו או שאתם מ"פייראס"!‬
‫קדימה, "מחדראס"!‬
‫"פייראס"!‬
‫קדימה, "מחדראס", הניצחון כבר שלנו!‬
‫יופי, רחינה!‬
‫שער!‬
‫אמרתי לכן לחסום!‬
‫יופי! הולך לנו.‬
‫איך את?‬ ‫-בסדר.‬
‫ראית את הבחורה ההיא?‬
‫היא זאת שסיפרתי לך עליה.‬ ‫-ראיתי.‬
‫אני אצביע עליה, אם תרצי.‬
‫זה בסדר.‬
‫הבנות בבית הספר שלך בהחלט יפות.‬
‫כן, אבל נבובות כאן למעלה.‬ ‫-שתוק, אידיוט.‬
‫קיבלת מלגה, לא פרס נובל.‬
‫שער!‬
‫"איפה הן?"‬
‫שער!‬
‫- לינה -‬
‫קדימה, לינה!‬
‫את מסוגלת!‬
‫שער!‬
‫מה? מי הבקיעה?‬
‫שער!‬
‫אחת, שתיים, שלוש, "פייראס"!‬
‫את תפלרטטי איתה אחרי שהיא ניצחה אותך?‬ ‫-כן. למה לא?‬
‫זה…‬
‫שלום, רחינה.‬
‫לינה.‬
‫יופי של משחק.‬
‫שלום.‬ ‫-מה קורה, אח שלי?‬
‫תודה רבה.‬
‫את בועטת ממש טוב ברגל שמאל.‬
‫תודה.‬
‫זאת את, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-נהדר. אני עוקבת ו…‬
‫עושה לייק.‬ ‫-בואי נראה.‬
‫ואני אעקוב אחרייך. זהו.‬
‫נהדר.‬
‫בואי נצא מתישהו.‬
‫בטח.‬ ‫-מגניב.‬
‫טוב…‬
‫להתראות.‬ ‫-להתראות.‬
‫ראית כמה קל להשיג מספרי טלפון?‬
‫מגוחך.‬ ‫-עוד תתחרטי על זה.‬
‫ולריה.‬
‫בואי הנה, בבקשה.‬
‫מה קורה?‬
‫למה לא אמרת לנו שאת בריתוק?‬
‫ושזה קרה בגלל צילום?‬
‫למה אמרו לנו שכמעט תקפת את גברת מוני?‬
‫לא, תראו, לא באמת תקפתי אותה.‬
‫כעסתי ואולי הפרזתי בהגנה על הפרויקט שלי.‬
‫תראי, ולריה. את לא תלמדי את זה, נקודה.‬
‫שלום, מה קורה?‬
‫מה מצחיק כל כך?‬
‫לא צחקתי עליכם.‬
‫תני לי את זה.‬
‫אתה רציני?‬ ‫-תני לי את המכשיר הבנאלי הזה.‬
‫אתה באמת תיקח‬ ‫את הטלפון שלי, כאילו שאני בת 14?‬
‫תני לי אותו.‬
‫בנוסף, את מקורקעת במשך סוף השבוע.‬
‫זה לא הוגן.‬
‫זה בסדר.‬
‫שלום, ואלה.‬
‫שלום, אימא.‬
‫אבא ואני הולכים למשרד. את רוצה לבוא?‬
‫אני לא יכולה.‬
‫יש לי שיעורי בית.‬
‫תתקשרי אם תצטרכי משהו?‬
‫איך? לקחתם את הטלפון שלי.‬
‫תשתמשי בטלפון הקווי.‬
‫"תשתמשי בקווי, ואלה."‬
‫- "מורטל פיורי" -‬
‫שלום, פושקין.‬
‫מה קורה, ואלה?‬ ‫-סליחה שאיחרתי.‬
‫אל תדאגי, זה בוטל.‬
‫אני צוחק איתך! זה התחיל כרגע.‬
‫לכי, או שלא תספיקי. לכי כבר.‬ ‫-תודה, פושקין!‬
‫תשלמי לי אחר כך, כן?‬
‫- קולנוע -‬
‫- טאנג לונג: ברוס לי -‬
‫בחייך, אלכס…‬
‫דאבל דייט.‬
‫אני עם רחינה ואתה עם ולריה.‬
‫אני עסוק מאוד.‬
‫היית צריכה לבדוק מראש.‬
‫למה זה לא פועל?‬
‫זה לא האינטרנט.‬
‫היא פשוט לא ענתה לך.‬
‫היא לא כזאת.‬
‫"היא?"‬
‫"היא" יכולה להיות סבא מטלקסקלה.‬
‫אבל ואלה ורחי קיימות באמת‬
‫ורוצות לצאת איתנו.‬
‫דבר אינו פוטר אותנו מהאחריות…‬
‫הוא חזר.‬
‫היא ענתה לך?‬
‫אני לא מבין למה הוא נופל.‬
‫תמיד באותו זמן, ורק כאן.‬ ‫-אלכס, תעשה את זה בשבילי.‬
‫חוץ מזה, אמרנו לה שאתה בא והיא אמרה…‬
‫שזה בסדר.‬
‫באמת?‬
‫אני לא מחבבת אותו והוא לא מחבב אותי.‬
‫ואל, תהיי חברה טובה.‬
‫נסי ליהנות.‬
‫אני כבר עושה לך טובה.‬
‫טוב, שיהיה.‬ ‫-בואי נזוז.‬
‫שלום, אבא.‬
‫מקס.‬
‫כמה זמן ואלה ואני מכירות זו את זו?‬
‫מאז שהייתי בת חמש. את החברה היחידה שלי.‬
‫וזאת השנה האחרונה שלנו בתיכון.‬
‫ואלו שנים ממש מעצבות.‬
‫אנחנו צריכות חיי חברה.‬
‫הרבה חברה.‬
‫אתה יודע את זה טוב יותר מכולם, אבא.‬ ‫-נכון.‬
‫מה אתן רוצות?‬
‫אנחנו רוצות ללכת לרקוד.‬
‫אימא אומרת שאני לא מקורקעת,‬
‫אבל אני לא יכולה ללכת בלי הסלולרי שלי.‬
‫המצב בחוץ קשה, מקס.‬
‫כן.‬ ‫-ממש קשה.‬
‫והמכשיר הבנאלי הקטן הזה מגן עליי.‬
‫בנאלי, כן.‬
‫בסדר.‬
‫יש לך 1,000 הודעות.‬
‫תודה, אבא.‬
‫זאת טובה.‬ ‫-היא ממש טובה.‬
‫שלום, מה קורה?‬
‫את לא עושה שום דבר?‬
‫את עושה שטויות?‬
‫סליחה שלא עניתי.‬
‫זה בסדר. מה את עושה היום?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫ואתה?‬ ‫-עם מי את מדברת?‬
‫מי זה?‬ ‫-אף אחד.‬
‫איך זה?‬
‫אתה תלבש את זה?‬
‫כך הילדים העשירים מתלבשים.‬
‫רק לכנסייה.‬
‫תהיה עצמך. למה זה קשה כל כך?‬
‫גם אני לא יודע.‬
‫אתה עדיין מפלרטט עם הסבא ההוא?‬
‫כן.‬
‫זה באמת כאן?‬ ‫-את אמרת שזה כאן.‬
‫תני לי את זה.‬ ‫-לא.‬
‫רחינה, לא. אני לא מבינה.‬
‫אני הנווטת שלך. תחצי את הרחוב הזה.‬
‫בסדר.‬
‫כן, תרקדי. בואי נגביר.‬
‫לינה סימסה לך.‬
‫היא כבר שם ומחכה!‬
‫מותק…‬ ‫-תניחי לי.‬
‫רחינה, אני לינה.‬ ‫-תפסיקי.‬
‫שלום, אהובה שלי.‬
‫את כל כך יפה!‬
‫תירגעי או שלא נלך לשום מקום.‬
‫בירה, בבקשה.‬
‫את רוצה משהו?‬
‫פינה קולדה, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫הסיבוב הבא עליי.‬
‫לתייג אותך?‬
‫לא.‬
‫לייקים הם לא כל החיים שלי.‬
‫תירגע.‬
‫ראיתי אותך בקולנוע.‬
‫מתי?‬ ‫-אתה בכית.‬
‫כשברוס לי תלש לצ'אק נוריס את השיער מהחזה.‬
‫אל תיתמם.‬ ‫-טוב, אבל אל תציקי לי בגלל זה.‬
‫לא בכיתי בגלל הקרב.‬ ‫-אז למה?‬
‫בגלל אבא שלי.‬ ‫-מה?‬
‫אבא שלי מת.‬
‫אני מצטערת, אלכס. לא ידעתי.‬
‫לא, זה קרה לפני שנים.‬
‫זה היה יום ההולדת שלו.‬ ‫הוא אהב את ברוס לי. לכן הייתי שם.‬
‫יותר מדי פרטים. אני מצטער.‬
‫זה ממש טעים. רוצה קצת?‬
‫בסדר.‬
‫בואי ננסה ליהנות.‬
‫הופתעתי מזה שאת יודעת לצבוע.‬ ‫-ואני הופתעתי מזה שאתה לא יודע.‬
‫אתה יודע לרקוד?‬
‫לא כולם יודעים?‬
‫למדתי בלט, פוקסטרוט, ריקודי עם, ג'אז…‬
‫אבל בטח לא משהו כזה.‬ ‫-נכון.‬
‫כן!‬ ‫-רחי…‬
‫את רוצה עוד אחת?‬ ‫-כן.‬
‫יופי, בחורה!‬
‫שלום, מה קורה?‬
‫- אנונימית מקלידה… -‬
‫לא.‬
‫- אנונימית מקלידה… -‬
‫היי, מה אם…?‬
‫בוקר טוב!‬
‫קומי כבר!‬
‫תעשי מקום.‬ ‫-רחינה, את רצינית?‬
‫צחצחת שיניים?‬
‫לא, סליחה. אני פשוט מתרגשת.‬ ‫-כן, אני רואה.‬
‫אחות שלי, אנחנו בזוגות.‬
‫יש משהו בינך לבין אלכס. ואם אין, עוד יהיה.‬
‫ארבעתנו נהיה מאושרים.‬
‫תרגיעי.‬
‫פשוט נהניתי, זה הכול.‬
‫ואל, את הסתובבת על הגב שלך.‬
‫אוי, לא…‬
‫למה לא התקשרת אליה?‬ ‫-אין לי המספר שלה.‬
‫אז בקש ממנה.‬
‫אלכס, אל תיתן לה לברוח!‬ ‫-רקדנו קצת, שתינו פינה קולדה וזהו.‬
‫היא מגניבה יותר מכפי שחשבתי.‬ ‫-לא ראיתי אותך כך כבר הרבה זמן.‬
‫מכין את הצ'ילקילס הכי טובות בעולם?‬
‫נראה.‬
‫בטח. "נראה".‬
‫הקינמון הוא העיקר.‬
‫אלכס.‬
‫חשוב מאוד שתתתחיל‬ ‫למלא בקשות קבלה לאוניברסיטאות.‬
‫כך תגלה לאיזו קופסה אתה שייך.‬
‫מה אם אין לי קופסה?‬
‫לכולנו יש קופסה קטנה.‬
‫תראה,‬
‫אתה יכול להיות ענק.‬
‫מישהו כמו…‬
‫אילון מאסק.‬
‫כמו אילון מאסק.‬ ‫-בדיוק.‬
‫כן, אבל…‬
‫למה שארצה לדרוך‬ ‫על אנשים כדי להיות מיליונר?‬
‫כדי שאנשים ידעו מי אתה.‬
‫אני מעדיף להיות אלמוני‬ ‫מאשר מישהו שאיני רוצה להיות.‬
‫סלח לי, אני מאחר לשיעור.‬
‫אל תאחר לשיעור.‬
‫אני מצטער. אל תחשבי שלא התכוונתי להגיע.‬
‫זה בסדר. קח.‬
‫כשתסיימו כבר תהיו בגילי.‬
‫צבעו ריבוע כחול וקו לבן!‬
‫אתם צעירים. אתם יצירתיים.‬
‫אני כל הזמן חושב על הברייקדאנס שלך.‬
‫הכול טוב?‬
‫כן, הכול טוב, אח שלי.‬
‫על מה צחקת? גם אני רוצה לצחוק.‬
‫זה שום דבר, ריצ'י. בדיחה פרטית טיפשית.‬
‫אני מבין.‬ ‫גם לי יש בדיחות. כדי להצחיק אותך, ואלה.‬
‫למשל…‬
‫זאת ממש טובה.‬ ‫-ריצ'י!‬
‫תני לי שנייה, רפאלה.‬
‫איש אחד נהג…‬
‫ריצ'י!‬
‫אל תכריח אותי לבוא.‬
‫בסדר. אז להתראות.‬
‫אח שלי.‬ ‫-אח שלי.‬
‫אני לא רוצה שאתה…‬
‫מה קורה עם הידיד שלך?‬ ‫הוא משתדל מאוד לגרום לי לחבב אותו.‬
‫היו לו בעיות. אל תציק לו.‬
‫בניגוד לרחינה,‬ ‫לריצ'י מפריע שההורים שלו נעדרים הרבה.‬
‫מה?‬
‫בא לך ללכת לקולנוע?‬
‫אם אתה לא רוצה, זה בסדר.‬ ‫-לא.‬
‫כלומר, כן.‬
‫כלומר…‬
‫בואי נלך.‬
‫בסדר. אבל אל תבכה.‬
‫כן, אני יודעת. תזדרז.‬
‫תמיד אהבת סרטים?‬ ‫-כן.‬
‫תמיד ידעת שאת רוצה לעסוק בזה?‬
‫כן. כלומר,‬ ‫לא ידעתי איך להביע את זה במילים, אבל כן.‬
‫בסדר, אבל למה סרטים?‬
‫מה? אמרתי משהו שפגע בך?‬
‫לא, פשוט איש לא שאל את זה מעולם.‬
‫מוזר.‬
‫אבל…‬
‫מאז שהייתי קטנה‬ ‫אהבתי להמציא דמויות וסיפורים על כל דבר.‬
‫אלה היו הרגעים היחידים‬ ‫שבהם הייתה לי שליטה כלשהי.‬
‫הצילום תמיד היה מקלט בשבילי.‬
‫זה היה המקום היחיד‬ ‫שבו יכולתי לקבוע את הכללים‬
‫ולעשות דברים בעצמי ו…‬
‫כן, זאת הסיבה.‬
‫כשהקלטתי על גבי סרט החתונה של הוריי,‬
‫הם ממש כעסו עליי, כי…‬
‫כי קלקלתי את מצלמת הווידאו‬ ‫ולאחר מכן הם לא הרשו לי לגעת בה.‬
‫אז זה המצב. היא מקולקלת.‬
‫מה איתך?‬
‫מה איתי?‬
‫מה הסיבה שלך?‬
‫תראי…‬
‫לא יודע. אני רוצה להיות שונה.‬ ‫אני רוצה לשנות את העולם, את יודעת?‬
‫אבל…‬
‫אין לי מושג מה אני רוצה לעשות.‬
‫אבל כל האוניברסיטאות בטח רוצות אותך.‬ ‫אני בטוחה שתתקבל לכל אוניברסיטה שתרצה.‬
‫אבל אולי זה לא מתאים לי.‬
‫גם אם כולם אומרים‬ ‫שאני יכול, זה לא אומר שאצליח.‬
‫אז אני לא מבינה.‬ ‫למה אתה עושה את זה? בשביל מה כל המאמץ?‬
‫כשהייתי קטן,‬ ‫הבטחתי לאבא שלי שאלמד מה שהוא למד‬
‫ושאהיה כמוהו ו…‬
‫אני לא יודע.‬
‫אנשים מפריזים בערכם של הסברים.‬
‫אבל מגניב שאת אוהבת לצלם.‬
‫אני מעריץ אותך.‬
‫באמת.‬
‫זה רק חלום.‬
‫זה לא חייב להיות חלום.‬
‫למעשה, לי רעיון.‬
‫אולי תביאי את מצלמת הווידאו‬ ‫לבית הספר מחר ואני אתקן אותה?‬
‫באמת?‬
‫בוא נלך עכשיו.‬
‫ברגע זה?‬
‫כן.‬
‫אתה רוצה?‬ ‫-לא. כן. כלומר, בואי נזוז.‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב, בוא נלך.‬
‫בוא.‬
‫ברוך הבא למאורה שלי.‬
‫החדר הזה היה עד‬ ‫לכל הדברים שההורים שלי רצו שאהיה.‬
‫כישלונות הם קישוטים טובים.‬ ‫-הם לא כישלונות.‬
‫עכשיו את יודעת במה את טובה ובמה לא.‬
‫כן. תמיד יהיה לי הברייקדאנס.‬
‫"דברים קטנים"?‬ ‫-זה קומיקס שאני ממש אוהבת.‬
‫קח אותו. אתה תאהב אותו.‬
‫תודה.‬
‫הינה היא.‬
‫ישנה, אבל יפה.‬
‫בואי נראה.‬
‫זהו. היה לה חוט רופף.‬ ‫היא אמורה לפעול עכשיו.‬
‫באמת?‬
‫שננסה?‬
‫כן, אבל אל תצחק.‬
‫שלום, אני ולריה.‬
‫ועם המצלמה הזאת…‬ ‫-אלכס, אתה הבטחת!‬
‫מה? זה מגניב.‬
‫תמיד צילמתי.‬
‫את מה שהם עשו, את מה שאני עשיתי…‬
‫אבל ההורים שלי אמרו שזה יעבור לי.‬
‫אני חושב שתצליחי לשכנע אותם.‬
‫לא.‬
‫למה שלא תצלמי‬ ‫עם הטלפון שלך, כמו בן אדם רגיל?‬
‫אני יכולה לעשות את זה‬ ‫כמו כולם, או כמו שאני רוצה.‬
‫התרשמתי מאוד, גברתי הבמאית.‬
‫הייתי רק ילדה.‬
‫זה כך גם עם אימא שלי.‬ ‫היא לא יודעת שאני רוצה משהו אחר.‬
‫אתה משהו אחר.‬
‫ואלה, בואי למטה!‬
‫לשמיים.‬
‫והלכתי בעקבות החלום הזה.‬
‫הדבר החשוב הוא המחויבות.‬
‫כמו ואלה, נכון?‬
‫בדיוק.‬
‫יום אחד היא תהיה חלק מ"מעליות אונטיברוס".‬
‫"מעליות אונטיברוס"‬
‫אם הולכים בעקבות החלום, כל השאר מתגשם.‬
‫כל השאר מסתדר.‬
‫זאת הפילוסופיה שלנו מאז 1997.‬
‫תשעים ושש, מקס.‬
‫תשעים ושש.‬
‫מה איתך, אלכס?‬
‫מה תעשה אחרי התיכון?‬
‫אני לא יודע. אולי…‬
‫חשבתי על…‬
‫מספיק. אימא, אלכס צריך ללכת. כבר מאוחר.‬
‫מה?‬ ‫-מהר כל כך?‬
‫היה נעים מאוד. תודה רבה.‬
‫אבל…‬
‫אחזור מייד.‬ ‫-אבל…‬
‫להתראות.‬
‫ניפגש מחר, אלכס.‬ ‫-תודה.‬
‫להתראות, ואלה.‬ ‫-להתראות.‬
‫איך יודעים שמישהו מחבב אותך?‬
‫יש לך חבר?‬
‫לא. הבחור ההוא,‬ ‫שלא חיבבתי? נראה לי שהוא מחבב אותי.‬
‫אני לא יודע. הוא מצחיק אותך? את נהנית?‬
‫את לא חושבת על שום דבר אחר?‬ ‫הוא לקח אותך לקולנוע? התנשקתם?‬
‫הוא מגניב? הוא בטח מגניב.‬
‫לא. הוא די מוזר.‬ ‫אני לא מכירה אותו ממש טוב.‬
‫בתיכון שלי יש בחורה שמחבבת אותי.‬
‫היא הולכת אחריי‬ ‫לכל מקום, צוחקת מהבדיחות שלי…‬
‫- לך על זה -‬
‫לך על זה.‬
‫את רצינית?‬
‫ברור. אם אתה מחבב אותה, לך על זה.‬ ‫אנחנו יכולים לומר דברים כאלה זה לזה, נכון?‬
‫תראי, לא בטוח שאני מחבב אותה.‬
‫וכן, אנחנו יכולים להגיד דברים כאלה זה לזה.‬
‫אנחנו ידידים.‬
‫תודה, ידידה שלי.‬
‫בשמחה, ידיד שלי.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אתה מוכן?‬
‫יופי. לינה סיפרה לך על הקריוקי?,‬ ‫-כן.‬
‫סיפרתי לה על המקום ההוא,‬ ‫אבל אפשר ללכת למקום אחר, אם את רוצה.‬
‫לא, אין מצב.‬
‫לדעתי כדאי שנלך ואני אכיר משהו שונה.‬
‫אני מתחילה ממש לאהוב גינון. כזה…‬
‫אני צריכה לעשות את זה במקום סרטים.‬
‫מה דעתך?‬
‫תראי…‬
‫אני אביא דשן.‬
‫בסדר.‬
‫מסכנים.‬
‫אפשר לשאול אותך משהו?‬
‫כידידים?‬
‫בטח.‬
‫את זוכרת את הבחורה שמחבבת אותי?‬ ‫אנחנו עומדים לצאת, אבל אני לא בטוח.‬
‫בקשר למה?‬
‫אני לא באמת יודע איך היא‬
‫ואני לא מכיר אותה טוב כפי שאני מכיר אותך.‬
‫אז תתוודע אליה.‬
‫לכל אחת יהיה מזל אם תצא עם מישהו כמוך.‬
‫יש לך לב ענק, אתה חכם, מצחיק…‬
‫חנון נוראי, אבל מצחיק. באמת.‬
‫אם היא לא מחבבת אותך, היא טיפשה.‬
‫תודה, אין כמוך.‬
‫אני בטוח שגם את תכירי מישהו מגניב.‬
‫אני מצטער. קלישאתי מדי, נכון?‬
‫לא, ממש לא.‬
‫אני צריכה עוד משהו?‬ ‫-אני אסביר.‬
‫ואלה.‬
‫תורך.‬
‫לא.‬
‫אחי, ואלה לא מרגישה בנוח עם זה.‬
‫תן לה להחליט בעצמה.‬
‫זה לא חייב להיות מושלם.‬
‫בסדר.‬
‫קדימה!‬ ‫-קדימה, ואלה!‬
‫"כבר‬
‫לנשיקות שלך אין אותו טעם‬
‫אישה אחרת גורמת לך להישאר ער‬
‫אתה לא שלי, אבל אני אוהבת אותך עדיין‬
‫אל תחזור למרות שאני אוהבת אותך‬
‫אל תחזור למרות שאני מתגעגעת אליך‬
‫אני צריכה אותך כאן…"‬
‫זאת החברה הכי טובה שלי!‬ ‫-כן!‬
‫"אך אהבתך אינה בשבילי‬
‫אני זוכרת אותך עדיין‬
‫אני מרגישה אותך לצידי עדיין‬
‫אפילו הזמן והחלל‬
‫לא יוכלו למחות את החלומות שנתת לי‬
‫אתה יצרת אשליה חדשה‬
‫הזכרת לי שהאהבה היא אמיתית‬
‫ולמרות שנשמתי אבדה‬
‫אתה כבר לא רוצה להיות איתי…"‬
‫לחיים!‬
‫בואו ניכנס לבריכה!‬
‫באמת?‬
‫לא!‬
‫אתמול אמרתי לך…‬
‫תתקרב קצת.‬
‫יש לך פרצוף פוטוגני מאוד.‬
‫בואו הנה.‬
‫אני רוצה לשיר לכם שיר,‬
‫כי היום אני חופשייה.‬
‫עוד שיר לכולכם ש…‬
‫קדימה! היא החברה הכי טובה שלי.‬ ‫-קדימה!‬
‫"דגלי מונף על העמדה"‬
‫טוב, הצדיעו!‬
‫"כמו שמש…"‬
‫תפסיקי, ואלה.‬ ‫-אני אוהב את המדינה שלי.‬
‫שירי, ואלה. קדימה!‬ ‫-ואלה!‬
‫"הדור שלי‬
‫היום אני מרגישה…"‬
‫היא שרה ממש יפה.‬
‫לא!‬ ‫-ואלה…‬
‫לא!‬ ‫-לא, ואלה!‬
‫תוציאי את זה.‬
‫תוציאי הכול.‬
‫הצוואר שלי.‬
‫אני מצטערת.‬
‫הראש שלי.‬
‫בוקר טוב.‬
‫נראה לי.‬
‫מה קרה?‬
‫אחרי שהקאת?‬
‫אני הקאתי?‬
‫אבל זה היה בסדר. את התרוצצת ברחבי הבית‬
‫ואמרת שזה הלילה הכי טוב בחייך.‬
‫ואז התחלת לבכות, כי היית רעבה.‬
‫ואז כי היית עייפה.‬
‫ואז כי היה לך קר.‬
‫אבל חוץ מזה, הכול היה בסדר.‬
‫כואב לי בכל מקום.‬
‫נהניתי מאוד.‬
‫גם אני.‬
‫חוביטה. בוקר טוב.‬
‫כן, כרגע…‬
‫אני פשוט לא שם כרגע.‬ ‫אולי בעוד שעה, או שעה וחצי,‬
‫אני אגיע.‬
‫כן. אני אודיע לך.‬
‫בסדר. להתראות.‬
‫את רוצה לבוא איתי?‬
‫אני מבטיח לך‬ ‫את הצ'ילקילס הכי טובות אי פעם.‬
‫זה יציל אותך.‬
‫בסדר.‬
‫זה קרה לכל הבניין.‬ ‫-לא כי אתה עושה את זה חינם, נכון?‬
‫ברור שלא, חוביטה.‬
‫הוא מתנה משמיים.‬
‫מארגן אינטרנט אלחוטי‬ ‫לכל הבניין ולא גובה אפילו פרוטה.‬
‫הוא היה פיקח מאוד תמיד.‬
‫זה קל.‬ ‫-כן, הוא טוב בזה.‬
‫נכון מאוד.‬
‫אלכס.‬ ‫-כן?‬
‫גם הידידה שלך נראית פיקחית מאוד.‬
‫לא, חוביטה.‬
‫בבקשה ממך.‬ ‫-זה נכון.‬
‫באמת נראה לך?‬
‫האינטרנט חזר בדיוק כשהייתי באמצע.‬
‫תודה רבה לך!‬
‫הינה הספר שרצית.‬ ‫-תודה.‬
‫וקחו קצת לחם לדרך חזרה, בבקשה.‬
‫טוב, צידה לדרך. שנלך?‬
‫כן. תודה, חוביטה.‬
‫תשמרו על עצמכם.‬
‫ניצלתי. הן ממש טובות.‬
‫אמרתי לך.‬
‫תודה שבאת איתי אל חוביטה.‬ ‫אני לא יודע למה האינטרנט שלה נופל.‬
‫תראי, לפני כמה ימים הבנתי‬
‫שמשהו משבש אותו.‬
‫אולי מנורה, או המקרר, או מכונת הכביסה.‬
‫כל דבר.‬
‫אתה מארגן להם אינטרנט אלחוטי חינם?‬
‫כן, זה קל.‬
‫וחלקם לא יכולים לשלם.‬
‫טוב, הם יכולים, אבל הם קמצנים.‬
‫אז אני עוזר להם.‬ ‫-אז זה מה שאתה אוהב לעשות.‬
‫מה?‬ ‫-לעזור לאנשים.‬
‫תראי…‬ ‫-שלום.‬
‫אימא. זאת ואלה.‬
‫נעים להכיר.‬
‫גם לי.‬
‫אני לא נראית כך תמיד.‬
‫את נראית טוב.‬
‫תודה.‬ ‫-את יכולה לקרוא לי ורו.‬
‫נעים מאוד.‬
‫באתי רק לאכול קצת צ'ילקילס.‬
‫הכי טובות בעיר.‬
‫זה ממש טעים.‬
‫למרות שהילד הזה עושה הכול נכון,‬
‫הוא צריך להמשיך ללמוד.‬
‫תגידי לו, ואלה. בסדר?‬
‫אני רוצה את הטוב ביותר בשביל בני.‬
‫אני הולכת.‬
‫להתראות, ואלה. נעים להכיר אותך.‬
‫גם לי.‬ ‫-להתראות, אימא.‬
‫לעזור זה מגניב.‬
‫"אני זוכרת אותך עדיין‬
‫עדיין‬
‫ולמרות שנשמתי אבדה…"‬
‫שלום.‬
‫איך היה אתמול?‬
‫בסדר. אבל הייתי מעדיף שתהיי שם.‬
‫היית צריך להזמין אותי.‬
‫הם נראים מושלמים זה לזה, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫הידיד שלי חנון, אבל הוא מדהים.‬
‫מי? ואלה ואלכס?‬
‫כן.‬
‫ואל-כס.‬
‫לא ראית אותם? הם נראים נפלא ביחד.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫לא חשבתי על זה.‬
‫אני לא יודע, אלכס הוא…‬ ‫-מה?‬
‫מה לא בסדר אצלו? הוא מגניב.‬
‫הוא גרוע בהשגת מספרי טלפון, אבל הוא בסדר.‬
‫לא הייתי אומר שהוא ממש מגניב.‬
‫מותר לך להרביץ לו, לינה.‬
‫בסדר, הוא מגניב.‬
‫אבל ואלה מגניבה יותר, זה הכול.‬
‫בראבו.‬
‫זה נראה זוועה.‬
‫אבל למדתם לקח חשוב.‬
‫השקיעו את כל מאודכם בחלומותיכם,‬
‫כי בזה אתם על הפנים.‬
‫אני מקווה ששאלתם כמה שאלות ועניתם עליהן,‬
‫כמו, "מי אני, מניין באתי,‬ ‫לאן פניי מועדות, איך אגיש את המיסים שלי".‬
‫כי אתם חושבים שיש לכם זמן.‬ ‫אני חשבתי שיש לי זמן, אבל לא.‬
‫לא. יום אחד את מגניבה,‬ ‫יפה, חכמה, טובה מדי בשביל כולם.‬
‫למחרת את מתעוררת, האישיאס שלך עושה לך צרות‬
‫ואת מתחרטת על זה שנולדת.‬
‫היית יכולה להיחנק בטקס לחם הקודש‬ ‫הראשון שלך, אבל לא. את כאן, בחיים.‬
‫והסיבה היחידה לפקוח את עינייך בבוקר‬
‫היא הוויסקי שבמבצע‬ ‫עם שקית קרח שקנית ב"אוקסו".‬
‫ברכותיי. הריתוק הסתיים.‬
‫חכי, ואלה!‬
‫מה את עושה?‬
‫שום דבר. היא הזמינה אותי לשיעור סריגה.‬
‫מגניב.‬
‫כן.‬
‫רציתי לדעת אם…‬ ‫-אני…‬
‫טוב…‬ ‫-לא, תמשיך.‬
‫לא.‬ ‫-קודם אתה.‬
‫אתה התחלת. אתה צריך לדבר ראשון.‬
‫טוב, את רוצה ללכת לאכול משהו, או…?‬
‫אני צריכה לקחת ספר.‬
‫טוב. זה בסדר.‬ ‫-אתה רוצה לבוא איתי?‬
‫כן.‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫כן, בוא נזוז.‬ ‫-קדימה.‬
‫אתה פשוט גרוע!‬
‫תראי, התכוונתי להצטרף‬ ‫ל-NGO שמביא אינטרנט לקהילות.‬
‫נו? אז למה לא?‬
‫אלכס, דבר עם אימך. אני בטוחה שהיא תבין.‬
‫בסדר, אבל רק אם תגידי להורייך‬
‫שאת רוצה ללמוד קולנוע.‬ ‫-לא, אנחנו מדברים עליך.‬
‫חוץ מזה, ההורים שלי‬ ‫כבר הגיעו להחלטה. הם לא יסכימו.‬
‫להתראות.‬
‫היי…‬
‫אפשר לקבל את המספר שלך?‬
‫"בטח, אלכס. הינה."‬
‫אני חושבת שזה קרה.‬
‫מה קרה?‬
‫פגשתי מישהו מגניב.‬
‫לא יפה מצידי אם אני מרגיש עצוב?‬
‫לא.‬
‫למעשה, אתה היחיד שרציתי לספר לו.‬
‫כי אני מחבבת גם אותך.‬ ‫-גם אני מחבב אותך.‬
‫בסדר.‬
‫אתה מפלרטט באינטרנט‬ ‫עם הבחורה האנונימית הזו,‬
‫שכותבת לך רק כשיש לה מצב רוח לזה?‬
‫לינה, היא לא כזאת.‬
‫היא וירטואלית.‬
‫אתה לא יודע איך היא. לא נפגשתם מעולם.‬
‫אולי לא תחבב אותה.‬
‫אולי כן.‬
‫זה מצחיק,‬
‫לא ציפיתי שתתאהבי בשני בחורים.‬
‫אני לא מאוהבת כלל.‬
‫את לא יודעת שום דבר עליו.‬ ‫-אני יודעת יותר ממה שאת חושבת.‬
‫מצד שני יש את ואלה, יפהפייה ממש מגניבה,‬
‫שלא מפריע לה שאתה טמבל.‬
‫והיא החברה הכי טובה של המתוקה שלי.‬
‫אבל אני לא משקר לאיש.‬
‫או שכן?‬
‫אני מרגישה כאילו שאני בוגדת בו.‬ ‫-באלכס, או באנונימי?‬
‫בשניהם.‬
‫אף פעם לא חשבתי שאתה בחור טיפוסי‬
‫שנעים לו ששתיים רוצות אותו.‬
‫זה לא מגניב.‬
‫בטח שלא עם בחורה כמו ואלה.‬
‫תראי, ואלה היא ואלה, טוב?‬ ‫אבל באנונימית יש משהו…‬
‫לא יודע, אני לא יכול להפסיק לכתוב לה.‬ ‫-אלכס, בחייך! פשוט בחר בוואלה, בבקשה,‬
‫וכולנו נלך לנשף הסיום.‬
‫אל תסבך את המצב.‬
‫בסדר.‬
‫בחייך…‬
‫העניין הוא שאני לא יודעת‬ ‫אם היה לי סיכוי עם אלכס בלעדיו.‬
‫יש לי שאלה רצינית.‬
‫תני לי לראות.‬ ‫-אם האסטרואיד שחיסל את הדינוזאורים‬
‫היה חללית של חייזרים, אנחנו חייזרים?‬ ‫-אני ממש לא מבינה.‬
‫הוא ממש מצחיק.‬
‫אין לך מושג עד כמה.‬
‫בסדר.‬
‫אני איפגש איתו.‬
‫אבל מה אם הוא לא יחבב אותי?‬
‫אז זה פשוט המצב.‬
‫יש לך את אלכס.‬
‫בסדר.‬
‫בוא ניפגש כבר, טוב?‬
‫בטח. אני אלבש את הסוודר המהוה שלי.‬
‫אני הכי אוהב אותו.‬
‫אני אחבוש כובע ברט אדום טיפשי‬ ‫ואוריד אותו מייד כשתגיד לי שלום.‬
‫איפה ניפגש?‬
‫אני יודעת.‬
‫נתראה מחר.‬
‫אחי! מה שלומך, גבר?‬
‫בסדר, הכול טוב.‬
‫זה טוב.‬
‫מה קורה עם ואלה?‬
‫מה קורה איתה?‬
‫אל תיתמם, אני יודע. זה טוב.‬
‫אבל…‬
‫רציתי לעשות איתך‬ ‫שיחת גברים, כי אכפת לי ממך.‬
‫האמת היא שיהיה לך קשה עם ואלה, אח שלי.‬
‫אף אחד לא כבש את ליבה מעולם.‬
‫באמת?‬ ‫-כן. היא השאירה את טימי הרוס.‬
‫הוא עדיין בוכה כשהוא משתכר.‬ ‫-טימי המסכן.‬
‫כן, באמת מסכן.‬
‫אני אומר לך…‬
‫רק שתיזהר איתה.‬
‫היא לא בן אדם רע. היא בחורה נהדרת.‬
‫אני מכיר אותה‬ ‫מאז ילדותנו והיא הייתה כך תמיד.‬
‫תחילה היא מראה לך את הסרטונים שלה,‬
‫מדברת על קולנוע, על קומיקס מוזר…‬
‫אתה יודע, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫היא נכנסת לדברים‬ ‫ממש ברצינות, ואז עוזבת אותם.‬
‫היא כך בכל דבר.‬
‫אני אוהב אותה מאוד, אבל היא כזאת.‬
‫כולנו יודעים שיש לה בעיות.‬
‫אבל נהדר שהיא יוצאת איתך ומבלה,‬
‫מכירה משהו חדש לפני שהיא חוזרת למה שבטוח.‬
‫אתה לא מתייחס לזה ברצינות, נכון?‬
‫לא, ממש לא.‬
‫אבל תודה.‬
‫בשביל זה אני פה.‬
‫נתראה מחר, אנונימי.‬
‫"למה‬
‫אני לא יכולה לומר מה אני מרגישה?‬
‫אני פשוט לא יודעת‬
‫אם זו אהבה או שזה משחק‬
‫ואני לא יודעת‬
‫אם אני רוצה לדבר איתך‬
‫או איתו‬
‫אם אני אוהבת אותך או אותו‬
‫אני לא יודעת"‬
‫אני אומר לך רק שתיזהר איתה.‬
‫אתה לא מתייחס לזה ברצינות, נכון?‬
‫שלום, אנונימי. אני כאן.‬
‫אתה כבר כאן?‬
‫להתראות, פושקין.‬
‫אתה תהיה כזה במשך כל היום?‬
‫או שתדבר איתי?‬
‫אני יודעת שזה בגלל ואלה.‬
‫ואלה לא קיימת.‬
‫לא הוואלה שחשבתי שאני מכיר, לפחות.‬
‫אתה כבר ממש מבוגר.‬
‫תראה.‬
‫היא פיקחית?‬
‫כן, אימא.‬
‫היא מצחיקה אותך?‬
‫לפעמים.‬
‫אז?‬
‫זה…‬
‫שום דבר, היא שיחקה בי.‬
‫היא שלחה לי הודעות והתחזתה למישהי אחרת.‬ ‫לדעתי זאת מתיחה של מישהו בבית הספר.‬
‫דיברת איתה כבר?‬
‫לא, אימא.‬
‫אם זה כואב כל כך,‬ ‫כנראה שהיא בחורה ממש טובה.‬
‫כן, אימא, אבל ולריה הזאת אינה קיימת.‬
‫הכול בסדר?‬
‫למה לא באת?‬
‫הכול בסדר?‬
‫למה לא באת?‬
‫ואלה.‬
‫הוא לא יכתוב לך.‬
‫את רוצה לראות?‬
‫זה כמו בפעם הקודמת.‬
‫אבל הפעם זה הצליח יותר.‬
‫מה הבעיה?‬ ‫-שום דבר.‬
‫כמה זמן אני כבר מכירה אותך,‬ ‫אונטיברוס? עשר שנים? אחת עשרה?‬
‫אני מכירה אותך מאז ששיחקת‬ ‫עם הדינוזאורים שלך וצילמת אותם, את זוכרת?‬
‫כן.‬
‫התיכון נגמר.‬
‫והחיים, מעתה והלאה, יהיו שונים מאוד.‬
‫לכי בעקבות החלום ששתינו יודעות שיש לך.‬
‫לא, רפאלה. ההורים שלי סירבו כבר.‬
‫ההורים שלך.‬ ‫תאמיני לי, הההורים שלך לא בוחרים את עתידך.‬
‫את צריכה אומץ.‬
‫את כבר לא ילדה.‬
‫כולם כאן זהים.‬
‫כולם אותו דבר.‬
‫אבל לא את.‬
‫אמא, אבא.‬
‫אני רוצה לבקש טובה.‬
‫תנו לי לצלם סרטון‬ ‫אחרון אחד כדי להראות לכם מה אני מרגישה.‬
‫עוד סרטון?‬
‫הוא ל"מעליות אונטיברוס".‬
‫בסדר, ואלה.‬
‫יותר מדי זום.‬
‫הוא מוכן.‬
‫שבי, אימא.‬ ‫-בואי נראה.‬
‫אני רק מזיזה…‬
‫כך?‬
‫כן, תביטו אל המצלמה.‬
‫בסדר. להישאר כך?‬ ‫-לא, זה… זה טבעי.‬
‫אני רואה אותך.‬
‫נראה טוב.‬ ‫-בסדר, אני אשאל סדרה של שאלות,‬
‫ואתם תענו כשאגיד לכם. טוב?‬
‫אילו מין שאלות?‬
‫סיפורים, אבא. כמו אלה שאתה מספר תמיד.‬
‫מקסימיליאנו, תוכל לספר לנו איך הכול התחיל?‬ ‫-סבתך הייתה בכיסא גלגלים‬
‫והיינו צריכים להעלות אותה במדרגות.‬
‫אלכס.‬
‫ואלה.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫הכול בסדר.‬
‫מה התוכניות שלך?‬
‫שום דבר. סתם דברים.‬
‫דברים? בסדר.‬
‫אתה בא לנשף הסיום?‬
‫לא.‬ ‫-לא, אלכס. חכה. אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫הכנתי סרטון אחרון,‬ ‫בשביל החברה של ההורים שלי.‬
‫זאת הפרישה שלי מהקולנוע.‬
‫מגניב. ברכותיי.‬
‫ולמען האמת, אני רוצה שתראה אותו.‬
‫את צריכה משוב ממני?‬
‫לא, אלכס, אבל…‬ ‫-בדיוק.‬
‫אנחנו לא זקוקים זה לזה.‬ ‫-אתה בסדר?‬
‫משהו לא בסדר, אלכס?‬
‫אני בסדר.‬
‫טוב, אני אצפה בו.‬
‫איך אני יכול לשכוח שהאושר היה לנגד עיניי?‬
‫לא ראיתי אותו.‬
‫אל תיתן לזה לחמוק.‬
‫לופה,‬
‫אהבתי אותך מהרגע הראשון.‬
‫ואני אותך.‬
‫"למה שלא תנשק אותי כך?‬
‫אני צמאה לטעמך המתוק‬
‫האינך מרגיש זאת בתוכך?"‬
‫למה הם משקרים, פושקין?‬
‫למה אומרים לנו שאהבה כזאת קיימת?‬
‫הם שתלו בנו את הרעיון הזה.‬
‫לא, ואלה.‬
‫סרטים אינם כמו החיים.‬
‫הם פרוסת עוגה.‬
‫ואני מצטער לומר לך,‬
‫אבל אם את רוצה לעשות סרטים,‬
‫הם רק שקרים.‬
‫אלכס לא מדבר איתי.‬
‫והוא אמר שנהנינו מאוד ביחד.‬
‫והאנונימי לא בא.‬
‫הכול היה בסדר, פושקין.‬
‫תראי, כשמצרפים טרגדיה וזמן,‬
‫מקבלים קומדיה.‬ ‫ואני יודע שהכול נראה גדול מדי כרגע‬
‫ושלא טוב לך,‬
‫אבל אני מבטיח‬ ‫שבחלוף הזמן תביטי לאחור ותצחקי.‬
‫אנחנו נביט לאחור ונצחק.‬
‫אני יכול להתחיל לצחוק עכשיו, אם את רוצה.‬
‫לא?‬
‫ראית מה מחכה לנו?‬
‫מה?‬ ‫-נשף הסיום!‬
‫בואי נלך כבר!‬
‫את נראית יפהפייה. אהבתי.‬ ‫אנחנו יכולות ללכת עכשיו?‬
‫את לא רצינית.‬
‫את נראית יפהפייה, מתוקה.‬
‫שנלך?‬
‫חשבתי שהסוף יהיה טוב יותר.‬
‫אני יודעת.‬
‫אבל אי אפשר לקבל הכול תמיד.‬
‫אבל הכול מסתדר לך תמיד.‬
‫מתוקה, הייתי נותנת הכול‬ ‫כדי להיות מסוגלת להכין חיבור ויזואלי.‬
‫אבל סוף שונה לא יעצור אותנו, נכון?‬
‫אף פעם.‬
‫לחכות לך למטה?‬
‫שלום, אנונימי.‬
‫שלום.‬
‫זה הקול שלי.‬
‫הפרתי את הכללים.‬
‫האינטרנט נפל שוב.‬
‫לא?‬
‫לא.‬
‫הטוסטר!‬
‫טוב, זה בשבילכם.‬
‫במיוחד.‬ ‫-כן, אני…‬
‫עוד אחד, ריצ'י?‬ ‫-המעלית. הפתעה.‬
‫היא תקועה.‬
‫לא.‬ ‫-לא?‬
‫לא! אבל…‬
‫אני אפתח!‬ ‫-יש להודות שגם המדרגות פועלות.‬
‫בואי נראה.‬ ‫-מה אתה עושה פה?‬
‫לאן אתה הולך? חכה.‬
‫אלכס, למה אתה כאן?‬
‫שלום, אלכס.‬
‫אתה לא הולך לנשף הסיום?‬ ‫-לא, וסליחה שאני מתפרץ בצורה כזאת.‬
‫באתי כדי לתת לכם את זה.‬
‫להתראות, אלכס.‬
‫אלכס.‬
‫תניחי לו, לינה.‬
‫אלכס! חכה!‬
‫רדי מזה, לינה.‬
‫אני בסדר. תעשי חיים.‬
‫אלכס היה פה.‬
‫לפני זמן קצר.‬
‫מה?‬ ‫-הוא לא כאן.‬
‫הוא השאיר לך משהו.‬
‫אימא, הכול בסדר?‬
‫מה קרה?‬ ‫-אלכס בא ונתן לנו את זה.‬
‫מה זה?‬
‫שום דבר, רק סרטון שהכנתי.‬ ‫-אנחנו צריכים לצפות בו.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו צריכים.‬ ‫-ואנחנו רוצים.‬
‫בסדר.‬
‫אי אפשר לספר את סיפורה‬ ‫של החברה מבלי לספר את סיפורה של משפחתי.‬
‫סבתך הייתה בכיסא גלגלים‬ ‫והיה צריך להעלות אותה לקומה השמינית.‬
‫זוהי טכניקה שפיתחנו ב"מעליות אונטיברוס".‬
‫המעלית נעה באופן עדין מאוד.‬
‫היא לא נעה כמו מעליות אחרות,‬
‫שבהן מרגישים…‬ ‫-משיכה פתאומית.‬
‫בדיוק כמו אלישע אוטיס,‬ ‫שיצר את המעלית הראשונה, היה לי חלום.‬
‫היה לי חלום.‬
‫אבל גם לי היה חלום.‬
‫אימא, את רוצה לראות סרט?‬ ‫-את צריכה לעשות משהו אחר.‬
‫עשי את זה שוב. תשטפי, אבל בתנועות איטיות.‬
‫את נראית ממש טוב באור הזה.‬ ‫-באמת?‬
‫החלום לספר סיפורים. סיפורים משלי.‬
‫אבל הם אומרים שזה רק תחביב.‬
‫- קולנוע -‬
‫- "פולארויד"‬ ‫סרט קצר מאת ולריה אונטיברוס -‬
‫לא נעים שאומרים לך‬ ‫שהחלום שלך הוא רק תחביב.‬
‫- צבע ומרקם -‬
‫- אהבה -‬
‫אראה לכם את החדר שלי,‬
‫כי אני רוצה שתראו‬ ‫היכן אני מבלה את רוב ימיי.‬
‫הכנתי את הקולאז' הזה‬
‫כשהייתי בכיתה ד' בבית הספר היסודי.‬
‫- "אני ועצמי"‬ ‫סרט קצר מאת ולריה אונטיברוס, מאז 2019 -‬
‫- "כדורגל": סרט קצר מאת ולריה אונטיברוס -‬
‫- "שכשוך הפלמינגו"‬ ‫סרט קצר מאת ולריה אונטיברוס -‬
‫- "ששש": סרט קצר מאת ואל -‬
‫הוריי לימדו אותי ללכת בעקבות חלומותיי.‬ ‫-הלכתי בעקבות החלום.‬
‫והם לימדו אותי‬ ‫לראות את העולם בדרכי ולהיות עצמי.‬
‫אם תלכי בעקבות חלומך, כל השאר יסתדר.‬
‫לפעמים חלומות אחרים נכנסים לך בדרך.‬
‫"מעליות אונטיברוס"‬
‫- "מעליות אונטיברוס" -‬
‫טוב, זה…‬
‫זה מה שאני חושבת.‬
‫מעולם לא הבנו, כי מעולם לא נתנו לך להסביר.‬
‫לא, אבל סבתא והסיפור שלך חשובים יותר‬
‫ואני מבינה את זה עכשיו.‬
‫ואלה.‬
‫הסיפור הזה אינו אמיתי.‬
‫זו הייתה דרכנו לגרום לך‬ ‫להרגיש שמה שאנחנו עושים הוא חשוב.‬
‫החברה הזאת נועדה לך, אבל…‬
‫אבל האושר שלך חשוב יותר.‬
‫אז… אני יכולה ללמוד כל מה שארצה?‬
‫"סרטי אונטיברוס"‬
‫כן!‬
‫משהו כזה?‬
‫כן!‬
‫גם אני אוהבת אתכם.‬
‫כל הכבוד, מקס.‬
‫שלום, אימא.‬
‫האינטרנט נפל שוב.‬
‫כרגיל.‬
‫מה איתך?‬
‫אין לך נשף סיום היום?‬
‫אני לא הולך.‬
‫בסדר.‬
‫אבל האינטרנט נפל!‬
‫נכון.‬
‫מה?‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-חכי, אימא.‬
‫מה?‬ ‫-אימא, אנחנו חייבים להיפטר מהטלוויזיה.‬
‫לא! למה?‬
‫היא מפריעה לאינטרנט.‬
‫היא הסיבה שבבניין אין אינטרנט.‬
‫אבל היא הייתה של אביך.‬
‫אני יודע, אימא.‬
‫אבל הגיע הזמן לשחרר אותו.‬
‫- עשינו את זה, מחזור! -‬
‫השגת את החלום שלך, ואלה.‬
‫סופו של עידן.‬
‫את רוצה לרקוד?‬
‫ברור, לכי.‬
‫כן?‬
‫אז את מוכנה להתנועע קצת?‬
‫שלום.‬
‫זה הקול שלי.‬
‫הפרתי את הכללים.‬
‫אני לא יודעת למה לא באת.‬ ‫אני יודעת שיש לך סיבות משלך, אבל…‬
‫היה מדהים לדבר איתך ו…‬
‫אהבתי את זה שיכולתי להיות עצמי.‬
‫הרבה דברים מסתיימים היום.‬
‫החלום שלי ללמוד קולנוע.‬
‫נעלמת,‬
‫ואני מאוהבת במישהו שלא אוהב אותי.‬
‫קוראים לו אלכס.‬
‫אז תודה, ידיד שלי, ו…‬
‫אני לא יודעת, תודה שהיית שם והקשבת לי.‬
‫את נהנית?‬
‫למעשה, כן.‬
‫ו…‬
‫מה המצב עם אלכס?‬
‫לא, אני ממש לא רוצה לדבר עליו.‬
‫הכול חלף מהר כל כך, נכון?‬
‫חברה טובה אמרה לי פעם‬ ‫שהאמת והזמן הם יחסיים.‬
‫נהדר שאת עם האנשים שאוהבים אותך, ואלה.‬
‫המשימה הושלמה. מזל טוב, בוגרים חדשים!‬
‫זהו הרגע…‬ ‫-אני אחזור!‬
‫הכי מריר מדי שנה, כי לא נראה אתכם שוב.‬
‫וגם הכי מתוק, כי לא נראה אתכם שוב.‬
‫מכל המורים שעובדים כאן בפרך…‬
‫סיימנו את התיכון סוף סוף!‬
‫אני בא.‬
‫"אני בא"?‬
‫אוי, לא.‬ ‫-מה קרה, ואלה?‬
‫זה אנונימי. הוא אמר שיבוא לכאן.‬
‫מה? איך הוא יודע שאנחנו כאן?‬
‫מי זה "אנונימי"?‬ ‫-אמרתי לך שהבחור הזה מפחיד.‬
‫טירוף! הגורל חכם כל כך.‬
‫ואלה, מה אם הוא פסיכופת?‬ ‫-אני תכף חוזרת.‬
‫אני לא חושבת כך, ריצ'י, אבל מה אעשה?‬
‫תירגעי. אני אטפל בזה.‬
‫לא. חכי, ואלה.‬
‫אני יודעת שציפית מאוד‬ ‫לפגישה איתו, אבל אל תסתכני.‬
‫תני לריצ'י לטפל בזה.‬
‫ואלה!‬
‫הולך להיות בלגן.‬ ‫-הבנתי.‬
‫ואלה!‬
‫שוב הדפוק הזה…‬
‫אח שלי, למה אתה כאן?‬
‫ואלה אמרה שהיא לא רוצה לראות אותך שוב.‬
‫לא כרגע, ריצ'י.‬
‫כן כרגע.‬
‫נמאס לי ממך, אידיוט.‬
‫נראה לך שאתה יותר טוב ממני?‬
‫אני חזק יותר ממך.‬ ‫-תירגע, ריצ'י.‬
‫מאז שהגעת לבית הספר‬ ‫הייתי ידידותי מאוד כלפיך. ולא הייתי חייב.‬
‫ולא שמעתי ממך שום תודה.‬
‫בסדר. אתה אדם טוב יותר ממני. מכולנו.‬
‫תפסיק, ריצ'י!‬ ‫-אני פנתר, גבר!‬
‫אלכס?‬ ‫-תירגעי, ואלה.‬
‫מספיק, גבר.‬ ‫-מספיק, ריצ'י! זה ממש מביך.‬
‫ריצ'י, תירגע!‬
‫ריץ', גם אם אתה גיסי, אתה תסתבך בצרות.‬
‫די, לינה. אני לא רוצה לפגוע בך.‬ ‫-ריצ'י.‬
‫אני רצינית.‬ ‫-זה הסוף שלך, גבר.‬
‫ריצ'י!‬ ‫-לא, לינה!‬
‫מה קרה?‬
‫ואלה!‬
‫איך יודעים שמישהו מחבב אותך?‬
‫אני יכול לדבר איתך.‬
‫הוא מצחיק אותך. אני מצחיק.‬ ‫את נהנית. את לא חושבת על שום דבר אחר.‬
‫לכל אחת יהיה מזל אם תצא עם מישהו כמוך.‬ ‫אני חושבת שזה קרה.‬
‫אני אוהבת לדבר איתך.‬
‫גם אני.‬ ‫הייתי מעדיף שתהיי שם. היית מאוהבת פעם?‬
‫היית צריך להזמין אותי. פגשתי מישהו מגניב.‬
‫אתה כזה מוזר. נראה לי שהוא מחבב אותי.‬
‫כדאי שנכיר ביניהם.‬ ‫-זו תהיה הנקמה הכי טובה.‬
‫אם אתה מחבב אותה…‬
‫אני יכולה להיות‬ ‫עצמי איתך. פשוט חשבתי עליך…‬
‫לך על זה.‬ ‫-אני לא מכיר אותה טוב כפי שאני מכיר אותך.‬
‫אני מצטער כל כך.‬
‫לא, אני מצטערת.‬
‫אנונימי. נעים מאוד.‬
‫אין לך מושג עד כמה רציתי שזה תהיה אתה.‬
‫אמרתי לכם. ההודעה ההיא שינתה הכול.‬
‫הבנתי שיש אנשים שנכנסים לחייך‬ ‫באופן אקראי ואחרים שנמצאים שם מסיבה כלשהי.‬
‫וגם אם לא‬ ‫תיפגשו איתם שוב, הם מכוונים את דרככם.‬
‫אבל הכי חשובים הם החברים שגרמו לכם לצחוק,‬
‫שעזרו לכם לחלום,‬
‫וחשוב מכול,‬
‫אלה ששימחו אתכם במהלך השנים.‬
‫מאז אותו יום, התחלתי להיראות.‬
‫כי הבנתי שאני רוצה שיראו אותי.‬
‫התחלתי לראות דברים באופן שונה,‬
‫והחלו לראות אותי.‬
‫הסיפורים האלה,‬ ‫בין אם הם אמיתיים ובין אם לא,‬
‫הם שהופכים אתכם למי שאתם.‬
‫ובאחד הימים תוכלו‬ ‫להשתמש בהם כדי לספר את הסיפור שלכם.‬
‫שלום, אנונימית.‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬