Downloaded from YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
FILM SPOLUFINANCOVANÝ POLSKÝM FILMOVÝM ÚSTAVEM
ŽIVOT VE SVĚTLE REFLEKTORŮ! KALINA JĘDRUSIKOVÁ ODHALUJE TAJEMSTVÍ
UDÁLOSTI ZACHYCENÉ V TOMTO FILMU SE MOHLY STÁT, ALE NEMUSELY
ODĚVY ŠIK
Žena 60. let by měla být oblečená podle módy, ale skromná.
Měla by být atraktivní, ale skromná.
Stylová, ale skromná a oddaná rodinnému krbu a domovu.
Gabardén.
Moaré.
Krimplen.
Taft.
A damašek.
- Nešlapej na čáry. - Opatrně!
Dej mi klíče.
Sakra, kde je mám?
- Dělej, dej mi je. - Ale…
Do prdele! Klekni si.
Máš baterku?
Překvapivě ne.
Mám zapalovač.
Dej mi ho.
Počkej.
Kurva, Staśi, spálíš mi vlasy!
Opatrně…
Sakra! Nemám je. Zase jsem je ztratila.
Magdo!
No jistě! Paní Jędrusiková!
Proč tak křičíte?
- Ztratili jsme klíče, paní Klimczakowa. - Proč tak křičíte? Všechny vzbudíte.
Proč jste na mě zlá? Nemůžete být milá?
Jste opilá a klečíte na chodníku.
Kdo se tak chová? Měla byste se za sebe stydět!
Proč já? Neměl by se stydět můj manžel? Proč na mě vždycky křičíte?
Protože jste hubatá.
Já? To vy jste nejprotivnější ženská v baráku!
To si nedám líbit!
Čemu se směješ? Proč jsi nic neřekl?
Přece se nebudu překřikovat s takovou štěknou!
Jestli se neuklidníte, zavolám policii!
- Ach! - Slyšíte mě, nebo ne?
Neslyším!
- Možná jste na to moc opilá? - Možná!
No jistě! Velká televizní hvězda, a přitom taková kráva!
Proč mlčíš? Jen tu stojíš jako solný sloup.
- Proč jsi nic neřekl? - Magdo!
Magdo!
Co je? Zase klíče?
- Zase! - Zase!
Můžu jít k vám?
Jsou tři ráno.
Á, tady je náš anděl.
- K vašim službám. Krzyśi, do hajan. - Můžu přijít zítra?
Jasně.
Žabko, Žabičko, už jsme doma!
Tak pojď!
Už jdu!
KAVÁRNA
Ano, prosím.
- A pro vás? - Já si dám…
Kalino, jak to děláš, že jsi tak štíhlá?
Řekni mi to, než se zblázním. Skoro nejím, a pořád přibírám.
Nejsem štíhlá. Jen dobře utažená v pase.
- Musím držet dietu, protože Janusz… - To já hubnout nechci.
- Bojím se. - Čeho?
Že místo menšího zadku budu mít svěšený kozy.
- Budeš to jíst? - Dej si.
Jdeme?
Počkej.
- Poslyš. - Krása.
Napadlo mě, že se dám obarvit na blond.
Ty? Na blond?
Falešným blondýnám se směješ.
Tak už ne.
Tak to zkus kysličníkem.
Ten je nejlepší. Vlasy ti zničí, ale odbarvuje dobře.
- Co Janusz provedl tentokrát? - Janusz?
Nedělej ze mě blbce.
Co tahle?
Vystupovat v gabardénu? Copak jsem důchodkyně?
Je to krimplen.
Kurva, nic tu nemají.
Nebuď vybíravá,
nebo budeš těm horníkům muset zpívat nahá.
Třeba by se jim to líbilo.
Mám to!
Ideální.
Nebudu vypadat jako jeptiška?
Udělám ti výstřih, že padneš.
Čtyřicet zlotých za metr. Kurva!
Na to nemám.
Vezmeme si dva metry, prosím.
Miluju tě. Děkuju.
Tenhle výstřih by ti slušel.
Děkuji.
Ne, je to Jędrusiková.
- Je jí podobná, ale ne tak hezká. - Je to ona.
Nikdy jsem ji neměla ráda.
TELEVIZORY A RÁDIA
Usměj se, miláčku, než promluvíš.
Než ruku mi podáš, než se ukloníš.
Usměj se, to je vše. Nechci znát jméno tvé.
Mně ke štěstí stačí tvůj úsměv.
Úsměv, miláčku. Ten ti sluší mnohem víc.
I já se usmívám, přátelství svědčí nám.
Když budeme se spolu smát, nic nemůže se zlého stát.
Usměj se, no, usměj se jen tak.
Miluju tě.
Vážně?
Takovýho cucáka?
Cucáka,
umělce a playboye.
Taková běhna, a miluje mě.
Jo. Věřil bys tomu?
Osud jako všem dal mi jen jednu podobu.
Já z ní nadšená nebyla,
a tak předstírám, abych přežila,
zvlášť když vysokou hru mám hrát.
Dnes nosím různých tváří celou sbírku,
sedí mi líp než má vlastní.
Ó, je dobře umět být, kým nejsi,
já uměla to, než jsi přišel ty.
Pro tebe jsem sama sebou,
a i když to tak málo je,
nemůžu přec být před tebou nikým jiným.
Falešné tóny svlékáš slovům,
pravost vkládáš do všech gest.
S tebou zase jsem ta holka obyčejná.
Nejsem v sobě spokojená, toužím před světem se skrýt.
Ale jen na mě pohlédneš, už neumím jinou být.
Jaké bylo rande?
Jaké rande, zlato? S korektorkou? To byla tvrdá práce.
Málo spisovatelů jezdí až do Krakova kvůli schůzce s korektorkou.
Jestli tě to uklidní, je k smrti nudná.
To mě uklidnilo.
Nazdar.
- Nazdar. - Kávu?
Dám si rád.
Já taky.
Irsko nás porazilo 2: 0.
Ale samozřejmě tvrdí, že naši hráli líp.
Naši hráli líp, ale domácí taky. To je zajímavé.
Všichni hráli líp.
Mám jít otevřít?
Dobrý den, pane Mariane.
Dobrý den.
Ty holky se zbláznily. Je to aspoň 20 pohlednic.
Co nadělám? V rádiu mou písničku pořád hrají.
Já vím. Dcera mě tím moří. Hraje vaše písničky na plný pecky.
- Na shledanou. - Sbohem.
Kalinko, konkurence je čím dál těžší.
„Miluji vás i váš hlas.“
„Miluji vás…
i váš hlas.
Nemůžu spát. Pořád na vás myslím.
Pošlete mi prosím podpis s věnováním na adresu uvedenou dole.
Jste báječný a krásný!
Jagódka z Grodziska Mazowieckého.“
„Báječný a krásný.“ To si musím zapsat.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Pozor na černé čtverečky. - Ale tam šneci nebydlí.
- Bydlí! Nerozšlápni je! - Co je k obědu?
- Vypadá to divně. - Protože je to recept z Bombaje.
Odkud?
Zdaleka. Nemusíte to jíst, jestli nechcete.
Je to dobré.
Kde je Bombaj?
Ty to nevíš? Co vás to ve škole učí?
Je mi pět. Nechodím do školy.
- To je přijatelná výmluva. - Jo.
Ale jen trochu.
Je čtvrt na tři. Tadzio.
Mňam!
Haló? Ne, to je omyl.
Sbohem.
Tadzio se opozdil. To se mu nepodobá.
Ulo, budeš to jíst?
4. PROSINCE 1962 DEN HORNÍKŮ
Pojď.
- Zdravím, soudruzi umělci. - Dobrý den.
- Dobrý den.
Jak se máte?
Ahoj. Jak se cítíš?
Tréma mě motivuje.
Já se nebojím. Zpívám po Jędrusikové. Mě už nikdo poslouchat nebude.
Jędrusikové? Kalině Jędrusikové?
Ano. Udělá takový dojem, že pak už na ničem nezáleží.
Výborně. Prosím, seznamte se s mým nástupcem.
Ryszard Molski, nový ředitel redakce zábavných pořadů.
Mieczysława Burska.
Dobrý den.
- Nowakowski. - Těší mě.
A co vy, pane řediteli?
Stěhuju se do horního patra.
Budu mít na starosti celou televizi.
Páni, povýšení! Gratuluju.
- Už je tady? - Připravuje se v šatně.
Nikdo ji nesmí rušit.
Je to moje dobrá kamarádka. Hrávali jsme spolu.
Ach tak, kolega herec!
Který je teď ředitelem.
Máš štěstí, že Jędrusikovou znáš. Je z ní teď hvězda.
Nekamarádí se s každým.
Nepřehánějte, soudruhu Mikoszi. Je to normální holka.
Navíc pro mě mívala slabost.
Co bych za to dal, aby pro mě měla slabost.
Pozor! Všichni se připravte! Lidový soubor na scénu!
Půjdeme?
- Za Kalinou? - Do hlediště.
Nemůžu najít boty!
Jak vypadám?
Vypadáte fantasticky.
Až na ten výstřih. Není moc hluboký?
Výstřih musí být hluboký, hlavně na pódiu.
Jsem malá a mám krátký krk.
Bez výstřihu, vidíte, vypadám jako houba.
No, možná trošku.
Hodně, ne trošku.
Sama to vím, neberte si servítky.
Ježíši, už je čas! Neznám text, vždycky se v druhém verši spletu.
Text umíte nazpaměť.
Kopnete mě pro štěstí?
Kurva, narostl mi zadek.
Kalina Jędrusiková na scénu, prosím.
Tak já jdu.
Děkuji lidovému souboru.
A teď už přichází hlavní hvězda dnešního večera.
Drazí soudruzi!
Pracovití horníci, hrdinové naší vlasti a jejich drahé manželky!
Na zvláštní žádost dělnické třídy prosím přivítejte Kalinu Jędrusikovou!
Kurva! Netušíte, jak moc tohle miluju!
Ne, ne, nebuďte mě.
Sny mé jsou tak vábivé.
Mně v tom snu víc líbí se
než tam, ve vaší realitě.
Neboť tu, na této straně řas
nádherný nesmysl se odehrává.
A nelítostný rozum zlý
mé sny o smysl nepřipraví.
Šedou realitou nenuďte mě.
Ne, nebuďte mě.
Jdu loukou plnou květů, jsem krásná holka k světu.
Slunce mi nohy koupe a teď je ze mě poupě,
po kterém kráčí motýl, lehký jako rtů dotyk,
však motýl je tvor malý a chůzí se unaví.
Usnul v slunečním svitu. A náhle muž stojí tu.
Připomíná mi Freuda, předem prohraný boj vzdám.
Ten Freud spočine ve mně a mně je tak příjemně,
že rušit nebudeme moje sny pomýlené.
- Zbožňuju vás! Podepíšete se mi? - Jistě, drahá.
Kalinko! Ty moje děvče nejmilejší.
Kalinko, ty jsi tak dobrá.
Mariane!
Láskou bych tě snědl.
Ale já jsem hrozně nezdravá. Samé sádlo.
- Mariane! Jdeme domů! - Já nejdu.
Jsi jako koblížek s polevou. Snědl bych tě.
Pane, zakazuji vám mě jíst!
Vaše žena má pro vás jistě lahodnou večeři.
Že se nestydíš! Nech naše muže na pokoji!
Děkuji.
- Ahoj, Kalinko moje milovaná! - My se známe?
Kalino!
No tak. Nepoznáváš mě?
Ne.
Hráli jsme spolu na pobřeží.
Už mi svítá.
Molski. Rysiek Molski. No tak!
No ano, Rysiek.
Ráda tě vidím, ale teď nemám čas.
- Počkám tu na tebe. - Proč?
Chci tě pozvat na večeři.
Já se vracím do Varšavy.
- Můj šofér tě odveze. - Šofér?
Věř tomu nebo ne, teď jsem ředitel oddělení televizní zábavy.
- Blbost! - Ne.
No do prdele!
Ředitel Molski tě zve na večeři.
Děkuju, ale dnes večeřím ve Varšavě s manželem.
Skutečně?
Ano.
Víš to jistě?
Naprosto.
Ale když jsi teď můj šéf, určitě se ještě potkáme.
KLUB SPATIF
„Láska byla v mém životě něco nového.
Musel jsem být nezávislý, takže jsem se doposud věnoval jen boxu a studiu.
Teď jsem byl v pozici člověka,
který, ač nikdy neměl co do činění s penězi,
byl jmenován ředitelem banky.“
Vždycky píšeš o lásce.
A já taky, protože tě napodobuju.
To je zajímavé. Myslel jsem, že kopíruju já tebe.
Pořád slyším, že Dygat kopíruje Konwického.
A já zase, že Konwicki kopíruje Dygata.
- Možná si moc často telefonujete. - Voláme si tak akorát.
Dobrý den.
Je to nejlepší příklad umělecké symbiózy.
Ujmete se mě?
Slečno, já už jsem se ujal jednoho mladíka.
Jmenuje se Tadeusz a zabere mi dost času.
Tak na shledanou.
Ale Tadzio, taková hezká holka.
To ti povím. Je jako obrázek.
To vidím, ale radši mám krásu s inteligencí.
To je blbost, Tadeuszi.
Hezká holka je hezká holka.
Kaziu, pořád se máš o životě co učit.
S vodkou ti prý to učení jde líp.
- Tři vodky! - To je pravda.
Před polednem? Nejsme tak extravagantní.
Poledne! Kurva, zkouška!
Moment, debile. Nevidíš, že mám práci?
Jeď! Jeď, ženská!
Dej si pozor, nebo ti prasknou plíce a zmodráš.
- Paní Kalinka, naše hvězda! Proboha! - Dobré odpoledne.
- Vám to dnes sluší! - Už začali?
- Ano, začali. - Zuří?
Kdybyste přišla včas, báli by se, co se vám stalo.
- Sakra. Francouzské rtěnky jsou nejlepší. - Jasně.
Ale nedají se sehnat.
Slyšel jsem.
Přinesla jsem vám telecí.
Ne moc, jen kousek. Vím, že ho máte rád.
Svatá dobroto! Dobrý den, pane.
- Moc děkuji, paní Kalinko. - Odkud máte to maso?
Haló! Kde jste ho koupila? Slyšíte mě?
Mám známosti.
Nashle.
Styďte se, takhle s ní cukrovat.
Co proti ní máte? Teda paní Krystyno…
Jako by vám to telecí úplně zatemnilo mozek.
Dobrý den.
- Paní Ula řekla, ať počkáme. - Dobrý den.
Podzimní dívko, je milé, že ses zastavila.
Jeremi už chtěl požádat vrátnou, aby tě zastoupila.
Nepoštvi si ho proti sobě.
Promiň. Snažím se, ale nemám hodinky.
- Zkouška tvých scén za deset minut. - Jistě.
Ukaž.
Sakra, zase mám průser.
Jeremi se jen mračí.
U Jeremiho ne.
Tak u koho?
U nového šéfa.
Už jsi ho viděla?
- Jo. Hrávali jsme spolu. - A?
Vždycky mi nadbíhal. Bohužel ho to nepřešlo.
Na Den horníků za mnou po představení přišel do šatny a zval mě na večeři.
A?
Nešla jsem. Je k smrti nudný.
Teď jsem ho potkala na chodbě. Urazil se.
Lidi o něm mluví hezky, že je herec, náš člověk.
Nepřeháníš to? Večeře ještě nikoho nezabila.
Večeře? Aby na mě pod stolem mával ptákem?
Možná by večer mohl přijít do SPATiFu a dát si s námi vodku.
Možná.
Ne možná, určitě.
Je to náš šéf. Musíme s ním vycházet.
Kromě toho je fakt sympaťák.
Sám říká, že není dobrý herec.
Ale vynahradí to šarmem.
Hlavně se do něj nezamiluj. Co by řekl Janusz?
- Měla jsi pravdu. - V čem?
Myslím, že Janusz spí s tou tanečnicí. S tou Kamilou.
S tou nohatou baletkou?
Vždyť je to kunda!
Ta kunda je milá holka a skvělá tanečnice.
- Možná nejlepší ve Varšavě. - Nejlepší? Jsi blbá?
- Kráva je to. - Mlč.
Nebudu mlčet, takový atrapy mě serou.
- Jaký? - Co ze sebe dělají krásky.
Neumí tančit.
A taky má trochu hrb.
A šilhá. A ještě má křivé nohy.
Hele, takhle chodí.
Lidi, čas běží. Za chvíli jdeme do éteru.
Máš pravdu. Fakt chodí křivě.
- Na čem teď pracujete? - Řeknu vám…
Slečno Marysio.
Posluž si, Tadzio.
Bude hrát v mém filmu.
Staś pohrdá prací.
Kalina ho musí zamykat v pokoji jako nějakého nebezpečného blázna,
aby ho přinutila napsat aspoň řádek.
O čem?
O lásce.
V Polsku se toho tolik děje. Proč nepíšete o naší době?
Nikdy bych nenapsal knihu o téhle době.
Pozor!
Můžeme!
Kamera!
Akce!
Hledím na tebe. Vždy jenom tebe vidím.
Hledím na tebe, a vůbec se nestydím,
že se na tebe dívám.
Hledím na tebe.
Když v noci nespím, vždycky hledím na tebe.
I když na jiné hledím, vidím jen tebe.
Jako na slunce západ,
na dým na vzdálených střechách.
Jako když vidím zblízka déšť na vrbových lístkách.
Hledím na tebe.
Zeleným světlem očí značím si tebe,
abys mé oči cítil. Hledím na tebe,
abys pohled můj oplatil, rozuměl, o co kráčí,
když na tebe tak hledím.
Je dokonalá, že?
- Konečně. - Šlo to dobře.
Ráda tě vidím, Rysieku.
Omlouvám se za to s tou večeří.
Nehněvej se.
Myslel jsem, že moje pozvání oceníš.
- Nejsem jen tak někdo. - Já vím.
Nechci, abychom se na sebe mračili.
Vynahradím ti to.
Vážně?
- Jak? - Dáme si spolu skleničku.
Jdeme všichni po natáčení.
Všichni…
Rysieku, no tak.
Jsi náš nový šéf. Všichni se s tebou chtějí poznat.
Tak co?
- Když mě tak hezky prosíš… - Kurva, to je super.
Uvidíš, jaká jsme skvělá parta.
SPATiF, prosím?
Holoubek? Ne, není tady.
Vůbec ses nezměnila, Kalino. Pořád jsi stejně magnetická.
Přestaň, Rysieku.
Na Den horníků tě všichni hltali.
Jako bys publikum zhypnotizovala.
Úplně jsi je ovládla!
- Vždy jsem jí záviděl to charisma. - Nepřeháněj.
Nejsi tak bez talentu, jak o sobě tvrdíš.
Herectví nakonec nebylo pro mě.
Možná jsi rozený ředitel.
- Nejsem jako ty, Kalino. - No tak.
Ne, vážně. Jsi krásná a talentovaná.
Lidi tě zbožňují.
A máš v sobě něco, že se na tebe nedá zapomenout.
Rysieku, nepřeháněj.
Do prdele!
Co se stalo?
Koukni na ten kožich, co právě přišel!
No tak! Jsi stokrát hezčí.
Ale takový kožich nemám.
Víš, jak musel být drahý?
Hvězda nemá na kožich? V jaké zemi to žijeme!
No, Rysieku. Televize platí pár šupů, takže hvězdy nemají co na sebe.
Proto vystupují polonahé!
Přesně tak!
- Dostaneš kožich. - Vážně?
Jo! Pojď.
Pojď.
No tak. Je to oficiální rozkaz.
Jestli je to oficiální, tak asi nemám na výběr.
Dobrý večer, pane Franio.
Dobrý večer, pane Henio.
Je ještě něco čerstvého? Ale popravdě.
Upřímně můžu doporučit tatarák.
To nejím.
Když ne tatarák, tak čerstvou vodku.
Tu neodmítnu.
Tady ne. Pojďme do baru.
- Díky. - Není zač.
Drahý pane Franio, tahle dáma by si chtěla vyzkoušet kožich.
Promiňte, žádný nemám.
Ale za týden nebo dva dostanu něco elegantního.
- Jaký kožich? - Ne koupit. Vyzkoušet.
Ten kožich tamhle.
- Vážený pane, tohle není převlékárna. - Tak trochu je.
To nemůžu. Patří manželce velvyslance.
Dobře, můj drahý pane Franio.
Zaplatím za tu službu, abyste nebyl škodný.
Mám rád svou práci.
A mě rád nemáte?
Zbožňuju vás, paní Kalinko.
- Ale práci mám radši. - Vážně?
Tak dobře. Ale jen ze staré známosti.
Kurva, to je fakt nádhera!
- Hele, je tak měkký. - Pojď.
Obleč si ho.
Tak co?
Nádhera.
A já vypadám jak?
- Kurevsky úžasně! - Vážně?
Je mi trochu těsný.
Mně je zase velký. Prohodíme si je.
Kalino, zbožňuju tě.
Odteď mi říkej Stefane.
- Zazpíváš mi? - Co?
Zazpívej mi jako ve studiu.
Ve studiu jsem nezpívala. Otvírala jsem pusu na playback.
Tak teď zazpívej doopravdy.
Nechci, abys mě slyšel zpívat falešně.
Zpívej.
No tak, zpívej.
Hledím na tebe…
Vždy jenom tebe vidím.
Hledím na tebe,
a vůbec se nestydím,
že se na tebe dívám.
Kalino, mohla bys mě milovat?
Ne, Rysieku, nemohla.
Proč ne?
No tak. Jdeme.
- Proč ne? Chci se s tebou milovat. - Rysieku!
- Chci se s tebou milovat. - Rysieku!
- Dej mi jen jednu noc. - Ani nápad!
Přestaň!
Jdi do prdele!
Ani náhodou! Kurva! Dost!
Ale proč? Šukáš s každým, to všichni vědí.
Rysieku!
Já šukám, s kým chci. A do toho ti nic není.
- Dobrou noc, paní Kalinko. - Dobrou, pane Franio.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Haló?
Haló!
Marjápanno! Co tady děláte, sestro?
Jsem mrtvá, nebo co?
Ne, pokud vím, pořád žiješ.
Jak jste se sem dostala?
Nedostala jsem se sem, dítě.
Zjevuju se ti.
Budeme tu jen sedět?
Jen v tobě zasiju semínko úzkosti a půjdu.
Poslužte si.
Proč mi chcete zasít úzkost?
Na to si budeš muset přijít sama.
- Dobrý den. - Dobrý.
Vítejte v naší krásné zemi.
Panebože!
Jmenuji se Nina.
Kurva, nevěděla jsem, že tu teď mluvíte čínsky.
To je vietnamsky.
Měli jsme tu delegaci, přiučila jsem se.
Nezní to krásně?
Krásně. Co ještě umíte?
Cm n bn. To znamená „děkuju“.
Cm n…
- Bn. - …bn.
Prosím.
Ano?
Ano. Možná.
Přestaňte mě prosit. Je mi z toho trapně.
Ano. Jsem přísný, ale spravedlivý. To ví každý.
Všechno záleží na mém rozhodnutí.
Na shledanou.
Pozdě jako obvykle, paní Kalino.
Jaká „paní“? Co to meleš?
Paní Kalino. Velmi si vás vážím a vy to víte. Vlastně vás zbožňuju.
Ano, já vím.
Pane, dáte si něco?
- Ne, díky. - Kávu s cukrem.
Bohužel jsem nucen vaši účast v televizních pořadech pozastavit.
Nucen?
A kdo tě nutí?
Národ.
- Národ? - Ano, národ.
Pořád dostáváme stížnosti.
Lidi už vás nechtějí sledovat.
A proč ne, smím-li se zeptat?
Protože je pohoršily vaše šaty na Den horníků.
Ten výstřih. A křížek na krku.
Celá je pohoršujete.
Rysiu, minule jsi říkal, že mě lidi zbožňují.
Paní Kalino,
společnost vás nechce sledovat.
Společnost promluvila a rozhodla.
- Jaká kurva společnost? - My.
Váš muž ve vás vzbudil dojem, že vás všichni milují.
Chtěl, abyste byla naše polská Marilyn Monroe.
A vy jste mu uvěřila.
Ale pravda je, že vás nikdo nechce.
Je mi líto, že váš pozoruhodný talent přijde vniveč, ale…
Nemám na výběr.
Paní Kalino, ode dneška prosím nevstupujte do budovy televize.
Rysieku, to se ti povedlo.
Tohle je bezpochyby tvoje životní role.
Tadzio, nepoznám, jestli je to dobré nebo špatné.
Sám jsi nedávno říkal, že nejsem dobrý…
A hlavně moje…
Já se specializuju spíš…
Z toho pohledu… To bych určitě nenapsal.
Já nevím, jak…
Co se stalo?
To je jiná věc.
- Vyhodil mě. - Co?
Nesmím do televize.
Chtěl mě ošukat, ale neměla jsem zájem.
Můžete být potichu?
- Potichu? - Mluvím s Tadziem!
Vždycky mluvíš s Tadziem!
Haló?
Luceku, koukni, jak žárlí.
Ten sráč ji vyhodil z televize.
Proč?
Protože mu nedala.
Je to k smíchu?
Jistě. Další blbec, co ti neodolá.
Takže je to moje vina?
Kalinko, nebuď jako malá.
Víc k tomu neřekneš?
A co mám ještě říct?
K čertu s tím nadržencem. Udělal blázna ze sebe, ne z tebe.
Vyhodil mě z televize.
Dobře. Je to jen ubohý úředníček.
Dnes Molski, zítra někdo jiný.
Ty jsi jedna jediná, tak nebuď hysterická.
Nehysterči, Kalino. Víš, že to nesnáším.
Zavolej Jeremimu.
Nikomu volat nebudu. Navíc je linka neustále obsazená.
Jsi svůdná žena a někteří muži se do tebe zblázní.
Jako Lucek. Haló?
Co teď?
Nevím. Mám chuť ho nakopat do prdele.
Slyšel jsi to, Tadzio?
Nech to být.
Neviděla jsi mou povídku?
Kterou?
Tu, co vždycky čtu, když se ptají, na čem pracuju.
Jo, tu věčně nedokončenou?
- Přesně tu. - Přinesu ji.
Je mi zle, je mi zle, deprese mám.
Dny se táhnou jak špageta rozvařená.
Venku déšť, mlha, tma, slunce žádný.
Zmoklas' ty, zmok' jsem já, zmokli ve větvích ptáci.
Zmokly punčochy tvé, pořád leje.
Z boty mé cení zuby krokodýl.
Teď se bojím toho, že zavřou tě doma rodiče.
Je mi zle, je mi zle, je mi zle.
Mockrát děkuju.
Nemáš bílý?
Proč chceš ručník?
Pro Kaziu Kutze.
Tak jdeš?
- Ahoj Kalino! - Ahoj.
Na. Bude se ti hodit.
Už jsem se myl.
To je rekvizita na setkání s autorem.
Fakt netuším, co s tím chceš dělat.
Představ si, že já jsem boxer a ty jsi můj trenér.
Jdeme do zápasu.
To už se těším.
Když jsem psal Bodamské jezero, tajně jsem trpěl,
protože područí, v němž se hrdina ocitl, je krajně nemužné.
Prosím, nesmějte se. Je to pravda.
Područí, jako je to, co denně zažíváme,
je jaksi trapné, nesvobodné a zženštilé.
Chybí nám bojovnost. To jsem si tehdy vážně myslel.
Mám dotaz.
Jaké jsou podle vás současné trendy v polské literatuře?
Já nevím.
Žertujete.
Opravdu nevím. Myslím, že to neví nikdo.
Lidé píší, protože jsou spisovatelé.
Možná mají co říct?
Věřte mi, často píšou, i když nemají co říct.
Píšou, jen aby dokázali, že jsou spisovatelé.
A samozřejmě aby si udrželi práci.
Ale pak vytvářejí umělé problémy, umělý život, umělé postavy.
Jste nespravedlivý.
Samozřejmě je pár autorů
s velkými a autentickými osobnostmi.
A ti opravdu píšou, když mají co říct.
Ale ti nereprezentují žádné trendy, jen sebe.
Přesně, protože co jsou vlastně trendy?
Zastavte boj!
Omlouvám se, dámy a pánové.
Můj trenér si myslí, že je toho na mě moc.
Nemá smysl pokračovat v boji. Mockrát vám děkuji.
- Je tak arogantní. - Ale ne, je roztomilý.
Mockrát děkuji!
Děkuji.
Co říkáte na Bergmanovy filmy?
Jen to dobré. Bylo tu s vámi hezky.
- Díky moc. Sbohem. - Na shledanou!
- Co vy říkáte na Bergmanovy filmy? - Je pryč. Konec.
VEŘEJNÁ KNIHOVNA
- Jak ty to děláš? - Co?
Pohrdáš jimi, a oni tě za to uctívají.
Pohrdám někým, Kaziu?
Nikdy.
Jen je neberu vážně. Ani je, ani sebe.
Dej to sem.
Nikdo mě nepozve na vodku.
Chodívalo sem méně žen.
Nic se nezměnilo.
Jsou to opilci a kurvy, co si poroučí kuře Kyjev a pohár Melba.
Co si dáte?
Láhev vodky. Anebo dvě pro začátek.
- To je vše? - Koňak, prosím.
Já jako vždy kuře Kyjev a pohár Melba.
Seznamte se s Majou.
Maja Bzowska.
Maja Bzowska, absolventka herecké konzervatoře.
Chce vidět skutečný život na vlastní oči
a zažít ho na vlastní kůži.
Kazia moc neposlouchej.
Ten o skutečném životě moc neví.
A my taky ne.
Pánové! Tolik vás zbožňuju.
Jste tak výjimeční ve všem, co děláte.
Můžete mě učit, dokud nevypustím duši.
Zajímavý nápad.
Co si o tom myslí moje žena?
Milá slečno,
můj manžel je bohužel neuvěřitelně zaneprázdněný
mojí výukou, dokud nevypustím duši.
Majo, pokud dovolíš, naučím tě, co budeš chtít.
Budu ve filmu?
- Samozřejmě. - Dobře.
Samozřejmě budeš ve filmu.
Máš tady koňak.
- Nemám žádné termíny. - Ještě rundu.
To se hodí. Bude ta televizní hra s Adamem.
To ano.
Kalino, je to pravda?
- Že tě Molski vyhodil? - Ježíši, Baśko! Proč tak silná slova?
Udělal to, nebo ne? Povídá se to.
Ano, ale je to taková hloupost.
- Brzy bude prosit, abych se vrátila. - Ano.
Promiň. Moc mě to vylekalo.
Adame! Nevadí, když si tě půjčím?
Vůbec ne. S tebou bych protancoval celou noc.
Poslyš, ještě nevím, kdy budou zkoušky na Kabaret,
ale odteď se budu věnovat jen tobě.
Kalino, myslel jsem, že ti to řekli.
Co mi měli říct?
Musela jsi nasrat nějaký zvíře.
Vyjednával jsem, ale přikázali mi tě nahradit…
Mlč. Nechci to vědět.
Pojďme kurva odsud.
Hej! Pojď!
- Dobrý večer! - Kam?
Rovnou za nosem.
Nastupte.
No poběž, káčo!
MĚSTSKÝ DOPRAVNÍ PODNIK DEPO „A“
Konečná. Vystupovat.
Konečná…
- Na shledanou. - Na shledanou.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
To mě poser!
STRANA NASLOUCHÁ LIDEM
Za koho tě má? To je ale čurák.
Plácal něco o tom, že je národ pohoršený
kvůli mým šatům na Den horníků, tak mě musí vyhodit.
Je to pomsta.
Sráč jeden.
A co teď?
Nevím.
- Musíš za ním jít… - A vyspat se s ním?
Co by ti to udělalo?
Prostě jdi a postav se mu, místo abys poraženě fňukala.
A ty ses postavila Januszovi, že tě podvádí?
Promiň, Xymeno, to jsem nechtěla říct.
Ale řekla. A asi máš pravdu.
Xymeno.
Xymeno!
To je dost, že jdete.
Šla jsem na nákup.
Ale proč? Taky jsem byla. Koupila jsem chleba, máslo, vejce.
Na dluh.
Ale já brala na dluh na trhu. Co teď?
Proč vejce? Domluvily jsme se, že přivezu domácí.
Také telecí a kuřecí. Jak jste jsi objednala.
Já že jsem si to objednala? Ale já nemám peníze.
Ale řekla jste mi, ať jdu nakupovat!
Já vám řekla?
Ano! Řekla jste: „Před úklidem dojděte na nákup.“
Cože?
Přijela jsem do města jen kvůli tomu. Bez peněz neodejdu.
Já taky neodejdu bez peněz.
Bože…
Tak.
Do prdele. Kde je můj muž?
Uklízečka a bába s telecím se proti mně spikly.
Chtějí peníze.
Staśi, můžeš si s nimi promluvit?
- Ne, já tam nejdu. - Proč ne?
- Protože jsem muž. - Aha.
Bojí se ženských.
Myslel, že máš peníze.
Nemám peníze, ani halíř.
Já taky ne.
Ani já nemám. Jinak bych vám je dal.
Jsi moc milý chlap.
S vysokými ambicemi.
Co tady vůbec děláš?
Nejde mi telefon.
Přišel jsem si promluvit se Stanisławem.
Nemůžeme tu zůstat věčně.
Kdo nám v tom zabrání?
Zdravím, dámy. Proč tu sedíte tak samy?
Bez peněz nikam nejdu.
Já taky ne. Chci svoje peníze.
Jedna po druhé.
Tak dobrá.
Tady máte.
Prosím.
Stačí to?
Ano, stačí. Na shledanou.
Dobře, že jsi tady. Trčeli jsme v obýváku.
Jak trčeli? Zasekly se dveře?
Jaké dveře?
Dveře.
Ty hlupáčku. Občas vůbec nic nechápeš.
Kalino, tohle je bazén. Musíš plavat.
Nemusím. Můžu se dívat, jak plaveš ty.
Aha. Takže nebudeš nic dělat?
Chci sedět na břehu.
Navíc v poslední době nic nedělám pořád. Jen vařím a nakupuju.
Proboha, Kalino!
Zavolej Jeremimu. Řekni mu, ať se za tebe postaví.
Nechci nikoho o nic prosit. Je to tak trapné.
Mluvíš jako Staś.
Nikdo nehraje lhostejnost líp.
Dej mi pokoj.
Pojď si zaplavat.
Nechci plavat.
- Kam jdeš? - Nech mě být.
Nemám náladu na plavání.
Nechám tě, když mi něco slíbíš.
A co?
- Že zavoláš Jeremimu. - Držíš se toho jako klíště.
A tady je hvězda.
Ty kloboučky nejsou vůbec špatné.
Hleď, jak lidi zbavení citu poddávají se útlaku chtíče.
Jak je chtíč vrhá na dno života, kde zahynou, protože jsou zkažení.
Z cesty té co nejdřív sjeď.
V bárce citů k cíli hleď.
Pocity – nevíš, jak tě zdobí? Pocity z tebe Petrarcu zrobí.
Projev své dívce cit vroucí, zahrň ji štědře a lásky se nezříkej.
Dík citům budeš se tetelit slastí nad vším, co v potu tváře jsi schrastil.
Dámy a páni, city zdarma jsou k mání, tak co vám brání živit je?
Tak pryč odhoďte chtíč! Kdo city má, ten drží od života klíč!
Hleď, jak lidi zbavení citu poddávají se útlaku chtíče.
Jak je chtíč vrhá na dno života, kde zahynou, protože jsou zkažení.
Z cesty té co nejdřív sjeď.
V bárce citů k cíli hleď.
Pocity – nevíš, jak tě zdobí? Pocity z tebe Petrarcu zrobí.
Projev své dívce cit vroucí, zahrň ji štědře a lásky se nezříkej.
Dík citům budeš se tetelit slastí nad vším, co v potu tváře jsi schrastil.
Dámy a páni, city zdarma jsou k mání, tak co vám brání živit je?
Tak pryč odhoďte chtíč! Kdo city má, ten drží od života klíč!
Hej, Kalino! Ahoj.
Ahoj.
Dobrý večer.
- Dobrý večer. - Wacław Turski. Dobrý večer.
Dobrý večer.
- Pojď nám říct, jak se to stalo. - Cože?
- Pojď. - Waceku! Co to děláš?
- Ty to rozsoudíš, pojď. - Jsi blázen jako vždy.
Pamatuješ si, co to bylo za hru, když Rysiek zakopl na jevišti…
Dobrý večer, slečno Nino. Sluší vám to.
Děkuji. Jste milá.
Kalino, pamatuješ, jak při hře Rysiek zakopl a spadl na jevišti?
Pamatuješ si to, že?
A tys ho přikryla širokou sukní.
Pak jsi ke mně něco blábolila
a ti já odpovídal stejně nesmyslně.
Bylo to tak, nebo ne? Rysiek to popírá.
Ne, Waceku. Jsi úplně namol a pamatuješ si to špatně.
To byl Waldek Górski.
Promiňte, musím se vrátit.
Nedáme si spolu panáka?
- Ne. - Taky si nedám.
Ahoj, Kalino!
- Ahoj. - Líbilo se ti to?
Moc. Ta holka má talent.
- Ty šaty ke krku byly krásné. - Vážně se ti to líbilo?
Vážně. Proč?
- Protože to není tvůj styl. - To je zajímavé.
Ty bys měla mít kozy venku, takhle.
Zbláznil ses?
Je mi líto, nedáváte mi jinou možnost.
Vyšel jsem ze cviku, ale i tak to bylo perfektní.
Ano, rozhodně. Muselo tě to těšit.
Kdo se někdy pral, toho to vždycky bude bavit.
Sama jsem tomu sráči chtěla ubalit.
Nedělej to!
A co?
To ti nesluší.
Co?
Když jsi dáma, nemůžeš se ohánět pěstí.
Kdybych byl na boxery, vzal bych si Zdzisieka, trénoval se mnou.
Takže žena se nemůže bránit, protože jí to nesluší?
Od toho jsme tu my. Stejně jsme oškliví.
Co to plácáš, Staśi? Jsem snad jenom na ozdobu?
Nepotřebuju, abys mě bránil. Ubráním se sama, jasný?
Jak jinak, paní Jędrusiková.
Rozumíš?
Kdo jiný by v noci řval?
Bez urážky, ale sama se neubráníš.
- Ani před zlou sousedkou. - Co?
Nemáš tušení, o čem mluvíš.
Neblázni! Kam jdeš?
Jdi do prdele, Staśi!
S kým se ti povede tak špatně jako se mnou?
S kým ztratíš všechny šance den co den?
Kdo ti zkazí rána i noci tak obratně jako já?
Kdo tě vyruší, když se holíš? A pošle tě do deště neoholeného?
Kdo bude mít sílu a nervy na takovou nulu, jako jsi ty?
Dobrý večer.
Ve kterém městě a s kterou z dam
budeš trpět opuštěný, úplně sám?
Jak zahrát chceš další roli?
Na to by skočil jenom vůl!
S kým ti bude tak zle, jako se mnou?
Kdo jednou zbude zavržený jako já?
Kdo čekáním stráví noc bezesnou?
Ty víš, že já!
Vsadím se o co chceš, že mu nezavoláš.
Tak sleduj.
Haló, Jeremi!
Ano, chtěla jsem se zeptat,
jestli bychom se zítra nemohli sejít?
Ve SPATiFu?
Ano, to je skvělé. V poledne.
Budu tam.
Tak zatím.
Zítra se sejdeme.
Jsi paličatý jako mezek.
To je pravda.
Ale Staśovi ani slovo.
Dobrý den.
Promiň, Kalino. Čekal jsem hodinu. Už jsem ve SPATiFu nemohl zůstat.
Ne, ty promiň. Jsem ráda, že jsem tě tu našla.
- Už jste začali zkoušet? - Ano.
Víš, připravujeme pořad s písničkami a anekdotami.
- Co tady natáčejí? - Filmový týdeník.
Hele, Jeremi…
Říkala jsem si, jestli bys nemohl…
Dobrý den, pane Jeremi!
Co ta tady dělá?
Hraje, bohužel.
Ale není to nová Podzimní dívka, že ne?
Promiň. Nemohl jsem nic dělat.
Vím, že za to nemůžeš.
Vím, že jsi udělal, co jsi mohl, můj něžný básníku.
Rysieku!
Jsi čurák.
- Na shledanou. - Na shledanou.
Desítka.
Ahoj. Jak to šlo?
Ahoj.
Kalino! Jak to šlo?
Dobře.
S tím nic nenadělám. Bravo.
Co říkal Jeremi? Vracíš se do televize?
Neměl jsi o tom mluvit před Staśem.
Ježíši, přestaň se ho bát.
Co to kecáš? Já se ho nebojím.
- Nezlob se. Řekni mi, jak to šlo. - Nešlo.
- Přišla jsi pozdě, viď? - Přestaň mě peskovat.
- Vždycky chodíš pozdě. - To je můj problém.
Proč se staráš?
- Kalinko, musíš s tím něco udělat. - Ne. Nemusím nic dělat.
Zavolám Jeremimu.
Ano, sešli jsme se.
No a? Povíš mi, co se stalo?
Ne.
Bude lepší, když odejdeš.
Co to říkáš?
Sbal si věci.
Všechno skončilo, můžeš jít.
Zoufat si není nad čím.
Byli jsme spolu, já a ty.
Bylo to jako na divadle.
Mezi námi nic nebylo,
vzpomínky nezůstanou.
Nic nebylo kromě lásky,
ale tu nám ukradli.
Zítra už nesetkáme se, nic se netěš,
za týden už ztratíme se ve velkém světě.
Za měsíc v srdci zhojí se rány
a za rok, jak směšné,
rok přežijeme.
Najdeme způsob, jak ten zlý čas ubíjet.
Nebude to zase tak zlé.
Leč o jednu věc tě prosím,
kdyby nějaká slabost
nedala mi dál čekat
a já třeba zdaleka
volala: „Vrať se“,
nevracej se už.
- Pass. - Pass.
„Varšava hoří!“ chtělo by se zvolat.
Ale buďte prosím v klidu. V hlavním městě nehoří.
Kalina Jędrusiková.
Ale domy se každou noc rozhoří neonovými světly.
Jejich krása přitahuje pozornost…
Prý má milence.
…obyvatel a zahraničních návštěvníků.
Neobvyklá písma a stylové spirály potěší oči kolemjdoucích.
Naše hlavní město je zkrátka ohromující ve dne i v noci.
Chceš karamelku? Maminka nám je dala.
Jsou dobré. Dej si.
Počet nadšenců stříbrného plátna neustále roste.
Národ hromadně nakupuje televizory.
Není se čemu divit.
Probíhají zkoušky Kabaretu starších pánů.
Program pořadu je přísně střeženým tajemstvím.
Ale můžeme prozradit, že se objeví noví herci a nové postavy.
La la la la, každý den mě pronásleduje
La Valse du Mal, ten valčík, co mě zničit chce,
je na mě zlý a nevěří mi, ví, co kuju.
A nikdo a nic, ani on, mě zastavit nemůže.
Povadly květy jiřin mých a za špalírem dlouhých dní
pomalu pluje za mnou v dál La Valse du Mal.
A trápí mě a tak zle se mnou postrkuje,
La Valse du Mal, veselý valčík, co mě zničit chce.
Už mám ráda jeho tón při výletech až na dno,
když zahřívám v prstech tenké sklo.
Naivnost melancholie té pobavit mě dovede,
když si zoufám, když mé šance ztrácí se.
La la la la, každý den mě pronásleduje
La Valse du Mal, ten valčík, co mě zničit chce.
Namlouvá si, že to nezabalím.
Zůstanu s ním v tom městě zlým, kde mě nikdo nemiluje.
„Ženy ovládají řadu pasivně agresivních vzdechů,
které mají formálně vyjádřit,
že jsou ženy slabé, bezmocné a zneužívané,
ale ve skrytu obsahují nálož neuvěřitelně ostrých
urážek.“
Možná bys měl psát víc o mužích?
Rozumíš?
Omluv se. Hned se Heniovi omluv.
Dej si pozor, nebo dostaneš!
Dej mu pokoj, ty stará rašple!
Nepleťte se do toho! Není to vaše dítě.
Dívej se na mě, když s tebou mluvím. Omluv se mu.
Nech ho, ty stará mrcho! Slyšíš mě?
Musí se hned omluvit.
- Udělal jsi něco? - Ne.
Neomlouvej se.
Neomluvím se.
Pojď, Henio. Ta ženská je vyšinutá.
Pojď.
Ta se tvářila, když jsi přišla.
O co šlo?
Heniek tvrdil, že letadla nemůžou přistávat na vodě.
Ale můžou, že jo?
Jasně. Dobře sis poradil.
Pojď. Je zima.
Můžu si upravit make-up?
Jasně, pojď.
Co se děje? Proč jsi ve vaně? Všichni tancují.
Nechce se mi tančit.
Tak je to zlé.
Nevím, co se mnou je.
Nic ti není.
Kalino, je to magor.
Běhá po televizi a všechny vyhazuje.
Včera vyhodil Ninu.
Jakou Ninu?
Tu vietnamsky mluvící sekretářku.
Za co?
Nemysli na něj. Nedopřej mu tu radost.
Pojďme tančit.
Jen co dokouřím.
Takovou tě kurva miluju!
- Jakou? - Nebezpečnou!
Zdravím, paní Kalino.
Dovnitř nesmíte!
Vstup povolen pouze zaměstnancům!
Prosím, opusťte budovu!
Z toho budete mít pěkný malér.
Xymeno, pojď.
Kalino? Co tady děláš?
Vyřizuju si účty s Molskim. Pojď se mnou.
- Co? - Prostě pojď.
Budu tě potřebovat. Nechte mě kurva být, sestro.
- Co ti je? - Ta jeptiška mě otravuje.
Ale to je Jadźka Zawadzka, herečka.
Máš pravdu.
Vidíš, co mi ten čurák udělal?
Promiňte, spletla jsem si vás s jinou sestrou.
Jdu tam.
A co chceš dělat?
Vytmavím to tomu čurákovi.
Paráda. A co mám dělat já?
Ty nic.
Jak to, nic? Tak proč mě sem táhneš?
Musím vědět, že tu stojíš.
- Mám tu stát? - Ano.
- Nic víc? - Nic víc.
Špatné číslo!
Jdu.
Proč jsi ji vyhodil?
Ninu.
Co ti udělala?
Po tom ti nic není. Běž.
Co je s tebou, Rysieku?
Zničíš každou, co ti dá košem?
Ona není „každá“.
Zamiloval ses do ní?
Neumíš se ani zamilovat jako normální chlap.
Není jako ty. Je jiná.
- Jo? - Jo.
Jaká není?
Sprostá.
A vyzývavá.
Ovšem.
Je jemná a svatá.
Je zajímavé,
že ji potkal stejný osud jako mě.
Je neuvěřitelné, jakou máš drzost!
Mám.
Vrátím se,
ať se ti to líbí, nebo ne.
Hodně štěstí.
- Paní Jędrusiková! - Promi…
Jdu kvůli vám za soudruhem Molskim.
Vyhrála jste hlasování Večerního expresu.
To je velký úspěch.
Obrovský! Získala jste Zlatou masku!
Ještě je to neoficiální. Volal mi šéfredaktor.
Lidi se na vás trochu hněvali, ale pořád vás milují!
Tak co, paní Kalinko?
Dohodneme se?
Promyslím si to.
Cokoli chcete.
No dobře, ale mám podmínku.
Soudruh Molski všechno vyřeší.
Na začátek malé zvýšení platu.
Ochladilo se a já mrznu v tomhle chatrném kabátku.
Hodil by se kožich.
Chci mít smlouvu na stole ještě dnes, Molski.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Nemáte menší? Nemám drobné.
Další!
Prosím, nepředbíhejte. Je tu fronta.
Uklidněte se!
- Promiňte, spěchám. - Nepředbíhejte!
Nebudu čekat celý den. Vy si klidně čekejte.
To je Kalina Jędrusiková.
Co tu dělá taková hvězda?
Kupujete chleba?
Jistěže ne. Kupuju šampaňské.
Pijete od rána?
Nikdy. Já se v šampaňském koupu.
Dělá to 134 zlotých.
- Drobné si nechte. Nashle! - Nashle.
- Na shledanou. - Na shledanou.
Musím tě přerušit, Tadzio.
Kalina právě přišla se dvěma lahvemi šampaňského.
Ne, kaviár nevidím.
Ale zdá se, že je se sebou spokojená.
Slyšel jsi to, Tadzio?
Tadzio říká, že jsem netvor. Ale rozumí ti, protože mě taky miluje.
Tadzio, pak ti zavolám.
Já v sobě mám sex, hoří jako trám.
Já v sobě mám sex, tu posedlost mám.
Boky mi rozechvívá, dme se mi hruď.
Přetéká z mých úst.
Já v sobě mám sex, co pálí a ničí,
srdce shořelá jen z popela křičí.
Komu smysly sežehne oheň ten,
už nemůže spát, má neklidný sen.
Když oběť svou stravuji žárem, sama pláču málem,
vždyť nemám jen tělo, bydlí v něm i duše.
Však mám v sobě sex, je jak plevele nůše.
Což nevíš, že je pod sexem i duše?
Tak o muži sním, co uvidí správně,
a duši, tu hlavně, jen tělo chce marně,
ten může mě celou mít dnes: i duši, i sex.
I duši, i sex.
Proč mě stále ta temná osudu ruka drtí takovou přemírou?
Za jaké hříchy pyká ten muž tichý, smyslným chtíčem hnán?
Když jenom lehce nakloním dekolt,
dech popadnout nemohou.
Když zhoupnu se v bocích, tak po pár krocích mi sténají u nohou.
Já v sobě mám sex, hoří jako trám.
Já v sobě mám sex, tu posedlost znám.
Boky mi rozechvívá, dme se mi hruď.
Přetéká z mých úst.
Já v sobě mám sex, co pálí a ničí,
srdce shořelá jen z popela křičí.
Komu smysly sežehne oheň ten,
už nemůže spát, má neklidný sen.
Když oběť svou stravuji žárem, sama pláču málem,
vždyť nemám jen tělo, bydlí v něm i duše.
Však mám v sobě sex, je jak plevele nůše.
Což nevíš, že je pod sexem i duše?
Tak o muži sním, co uvidí správně,
a duši, tu hlavně, jen tělo chce marně,
ten může mě celou mít dnes:
i duši, i sex.
I duši, i sex.
DĚKUJEME RODINĚ KALINY JĘDRUSIKOVÉ ZA DŮVĚRU A PODPORU.
Tak o muži sním, co uvidí správně,
a duši, tu hlavně, jen tělo chce marně,
ten může mě celou mít dnes:
i duši, i sex.
i duši, i sex!
KONEC
Překlad titulků: Markéta Demlová