Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Forstå dette: Man betaler en pris for alt her i livet.
Du kan ikke tage mine ord og ændre deres betydning.
Du var sød før, men du er ikke sød mere.
- Din vrede, dit forsvar og flygtighed. - Du klippede dit hår.
Du elsker mennesker.
- Du har fået en afro. - Du bliver modløs.
- Du er højlydt og sort. - Det her sker ikke...
- Du ventede på at komme i skole. - Det er farligt og forkert.
- Du forventer det af mig... - Jeg springer over.
...og det blev for meget for mig.
Pas.
Du siger eller gør aldrig noget forkert.
Du er glad for min hjælp,
- men du har ændret mit livssyn. - Pas.
Det her er min version.
Alle andre skal tie stille.
Du træder nu ind i mit univers.
Jeg er linsen.
Emnet.
Autoriteten.
Som et produkt af den vestlige verden,
er vold i min DNA.
Jeg bærer på en gammel smerte, som jeg kæmper med at forstå.
Jeg bruger den til at skade mine nærmeste.
Vi arver vores forfædres forbandelser.
Men vi kan ende cirklen
ved konstant at gå i krig med os selv.
Jeg ser, hvordan min families forbandelser langsomt adskiller os.
Så jeg går i krig.
Og der vil være sårede.
Det her kan ikke være vores arv.
I. FORBANDELSEN
VELKOMMEN TIL NEW YORK GRATIS INFORMATION
Mine forældre forelskede sig i New York City.
I 1970'erne.
Jeg ved ikke, hvor kirsebærrene er. Tag på café.
De ofrede alt, så vi kunne være de fattigste i Central Park West.
Jeg delte værelse med min bror, Juancarlos, og min søster, Raquel.
Jeg er den yngste.
Beklager. Men jeg vil ikke undskylde for...
Vores forældre sov på stuegulvet.
Samme lorteproblemer. Samme lorte-Washington.
Hvorfor foregår det i Washington?
Folk går ikke på kompromis længere.
De er vantro.
Bestemt ikke for at være begge dele, men den ene og ikke...
Ja, doktor Huntt. Selvfølgelig.
Om lørdagen laver mor stegt fisk og madbananer.
Jeg propper dem i underbukserne, så jeg kan skylle dem ud i toilettet.
Hvorfor spørger du folk, om de er okay? Er der intet galt, spørger man ikke.
Det er pænt at gøre, mor.
- Så sørger man for, man har det godt. - Fint.
Det er ikke kontroversielt.
Folk svarer: "Tak, jeg har det fint. Hvad med dig?"
Om søndagen danser mine forældre i køkkenet til Lucky Dube.
Men smerten ulmer omkring dem som en aura.
Du skal undskylde. Jeg er bare ærlig.
Du vinder, Beca.
- Har du en læbepomade, far? - Ja.
Kan du huske den, du havde, da jeg var lille?
- Man skulle klemme det ud. - Ja. Den var af mærket... Blistex.
Så vidt jeg ved, er jeg født på en sukkerrørsplantage.
Min mor fortalte, at hun kiggede på de små børn,
de unge...
De unge fyre gik forbi for at skære sukkerrørene.
Der var børn på 17-18 år uden tænder
og ødelagt tøj.
Og hun sagde:
"Sådan skal mine børn ikke leve.
Mine børn skal ikke være som dem."
Så de besluttede, at hele familien flyttede ind til byen.
At flytte væk og ind til byen, så livet kunne blive bedre for os.
Generalísimo Trujillo.
- Generalísimo Trujillo. - Generalísimo Trujillo.
Det er interessant, at der er syv billeder af Generalísimo Trujillo,
men kun ét af Jomfru Maria.
Enhver dominikaner ved,
at dem der er imod Trujillo kommer i fængsel eller forsvinder.
Under borgerkrigen så jeg mange døde på gaden
og mange mennesker, der var...
Gik man på gaden, skulle man gå sådan her,
især hvis man var en mand. Så gik man sådan her.
Vi sov under sengen.
Min mor sørgede for, alle lå under sengen.
Og lagde alle... Hvad hedder de?
Alle madrasserne oven på sengen.
Så hvis det blev skudt, ville madrasserne måske tage fra.
Da Johnson blev præsident,
åbnede han op for indvandrere fra den tredje verden.
Før det skulle man være rig eller millionær for at komme ind i landet.
Ko-ko!
- Og... - Far, sig til Ko-ko, han skal stoppe.
Nej, Ko-ko.
Jeg fortalte en ven, at vi ville tage til USA,
og hun skraldgrinede.
"Tror du, de vil have sorte mennesker i USA?
De lukker jer ikke ind. Og I er fattige" De grinede og...
sagde: "I skal til US Anus"
"Skal I til USA?"
"I skal til US Anus"
Det husker jeg tydeligt.
Fordi jeg er irriterende?
Nej, det er sjovt. Hvis ikke man griner...
Derfor kan jeg ikke.
Det må du ikke sige. Du ved, du er min yndlingsperson.
Du er den, jeg helst vil være sammen med.
Far har fortalt, om dengang han så Jimi live på Woodstock, da han var 17.
Han siger, jeg kender ham bedre end nogen anden,
men jeg aner ikke, hvor min fars manérer kommer fra.
Når jeg er sur, minder jeg om hans far.
Abuelo.
Sukkerrør.
Machete.
Bælte i hånden.
Analfabet.
Stolt.
Bragte en familie på ni sorte til New York City,
mens Trujillo tvang etnisk renselse over sit hjemland.
Da I kom til New York, var I så spændte?
Ja, men jeg blev skuffet,
for vi tog til Bedford-Stuyvesant, og jeg sagde: "Pis. Er det New York?"
Det lignede en udbrændt by fra 2. Verdenskrig i Europa.
Det var i '66 eller '67.
Da jeg så Central Park, sagde jeg:
"Når jeg flytter hjemmefra, skal jeg bo her."
Og det gjorde jeg. Derfor bor jeg lige derovre.
Og jeg flytter aldrig væk.
Vent lige.
Hjemme hos os har der altid været en diskussion om...
Ja.
...at vi voksede op i en etværelses lejlighed.
Og du stod ved din beslutning, fordi du...
Fordi dengang...
da...
...var det enten en etværelses eller at flytte væk,
og hvor kunne jeg finde noget med fast husleje?
Det var der i den bygning, så jeg havde råd.
Forstår du?
Hvis jeg flyttede og fandt et sted med fire værelser,
og betalte en ordentlig pris,
havde vi boet et sted,
hvor en af jer med sikkerhed ikke havde overlevet.
Vores område var et af de områder, da vi voksede op...
Det var ikke tæt på de steder.
Det var det bedste, jeg havde råd til.
Hører du?
Det var det bedste, jeg havde råd til.
Den bedste Ko-ko!
Hvor er min theanin?
Jeg har mine vitaminer.
Må jeg tage med dig ud og filme, Raquel?
På Bravo?
- Ja. - Vil du det? Fint.
- Nærbillede! - Nej. Stop.
Stop!
Du må ikke filme, at jeg ryger,
for så ser Gordi og mor det.
De ved ikke, jeg ryger igen.
Teenage Mutant Ninja Turtles.
Hvorfor går vi herop?
Du er en rigtig taber-ryger.
- Folk her er nogle tabere. - Hvad?
Fælleshaven.
Den reddede nok mit liv, da jeg var lille. Den blev grundlagt, da vi var børn.
Og området her var skidt.
De lod os ikke lege. Jeg gik ind og ville tale med dem.
For at plante ting.
Det var min interesse dengang.
Men de jagede mig ud.
Men de sagde altid: "Vi har en fælleshave."
Der var kun hvide folk derinde.
De drak vin eller...
afholdt små arrangementer med deres grønne fingre.
Jeg kan huske, vi ikke måtte gå derind.
Der var små, hvide børn, der dansede til allehelgensaften,
og jeg syntes, det så så sejt ud. Men jeg måtte ikke gå ind.
Undskyld mig.
Hvordan fungerer fælleshaven?
Må vi gå ind eller...
Ja da.
Jeg ville gå ind, hoppe over hegnet og så ville de smide mig ud.
- Ville du hoppe over hegnet? - Jeg ville klatre over.
Jeg ryger hash derinde.
Det er derfor, de smed mig ud.
Men stadig.
Kan du huske, da jeg fik ballade
- for at tage heroin med i skole? - Ja.
Og mit projekt?
Jeg fandt dem derinde.
Kokainmisbrugerne bruger den også. Det var nok derfor, de var sådan.
Hvad var det for et projekt?
Man skulle have noget med, der repræsenterede sit nabolag.
Jeg vidste ikke, hvad det var.
Jeg syntes, de var flotte,
for jeg så dem hele tiden. Så jeg tog hætten.
De var forskellige farver.
Så jeg rensede dem
og stjal en blomsterkrukke derindefra.
En lille én fra fælleshaven.
Jeg fyldte den med jord,
og lagde heroinrørene i en cirkel
- med en i midten, der stak op. - Sejt.
Jeg syntes, det var kunstnerisk.
Og jeg fik ballade.
Hvad skete der?
De troede, at jeg havde taget heroin med i skole.
Troede de, at mor var misbruger?
Det var det, der skete.
Hvis jeg er fars pige,
og Juancarlos er mors dreng,
havner min søster i en forsømt dimension, jeg ikke engang forsøger at forstå.
Hun tager min farfars machete fra skabet og svinger den mod mine forældre.
Hun gav mig min første joint, da jeg var ti,
for at undskylde, at hun kvalte mig, til jeg ikke kunne få vejret.
Vi havde det sjovt den dag.
Hun dimitterede fra en kostskole i New England med legater,
men dropper college og hopper på godstoge med narkomaner.
Agorafobi.
Kontanthjælp.
Isolationsfængsling.
Ødelæggelse.
Og lystløgne.
I dag har hun to døtre, der arver vores forbandelser.
Vi skulle klæde os ud som vores helte i femte klasse.
De andre børn klædte sig ud som præsidenter og Power Rangers.
Opmuntret af Raquel, klædte jeg mig ud som Harriet Tubman.
Jeg lånte min søsters kjole og hårbånd
og bruger hendes sminke til de falske piskesmæld på ryggen.
Jeg lagde broccoli i en gammel skoæske for at genskabe en plantage.
Min eneste hvide Ken-dukke er slavepiskeren.
Resten af mine Barbie- og Ken-dukker er slaver.
Raquel er så stolt.
Video Music Box. Aftenens gadefest.
Jeres Onkel Ralph er på rette sted.
Vi er i studiet, som I kan se,
og det var M.O.P.-remixet af Busta Rhymes, Teflon.
Jeg sidder her med Marley Marl og Pete Rock
ved Future Flavas-showet, så det må I se. Future Flavas, I ved, hvordan man gør.
Vent! Der er en pirat lige her.
De fortæller jer, hvordan man gør her.
Hvad med Juancarlos?
Far?
Den... Den springer jeg over.
Jennifer
Det springer jeg over.
Til min syv-års-fødselsdag tager far os i Disney World.
Min bror og jeg skændes i bilen.
Som mine tårer blusser frem, bliver far tavs.
Juancarlos husker det
som den sidste gang, vores far talte til ham.
"Du er et skvat. Hører du?"
"Du er et skvat."
Jeg kommer hjem med feber.
Juancarlos bruger min seng som skrivebord.
"Jeg har det skidt, jeg må ligge ned."
Han rykker sig ikke.
"Hørte du, hvad jeg sagde?"
Jeg kravler op i sengen.
Han rykker sig stadig ikke.
Vi hører, at far kommer hjem.
Juancarlos flytter endelig sine ting
og taler ikke til mig i to år mere.
Når jeg brokker mig til mor, kalder hun mig en sladrehank.
Så ringer jeg til hende på arbejdet,
kun for at sige, at hun er forfærdelig.
Jeg har altid elsket poesi.
Metaforer, sammenligninger, ordspil.
At de har dobbelt eller tripel betydning, ord med flere betydninger.
Juancarlos taler kun til mig, når der er et nyt Jay-Z-album.
En linje er fire takter, og der er 16 linjer i ét vers.
Vi hører det sammen fra start til slut med slukket lys.
Og vi analyserer teksterne.
Nogle af sangene har tidsudløsning,
hvor man skal vide mere om livet, før man forstår, hvad de siger.
I college var det det samme som nærlæsning og kritiske tanker.
Lad os glemme det og starte forfra.
Kan vi vente fem minutter?
Hvorfor?
Fordi din attitude gør enhver i dårligt humør.
Jeg mener...
Jeg siger bare sandheden.
Min mor vil gerne vente fem minutter.
Kom her, Ko-ko.
Hvem skal tale? Dig?
Det er et interview. Du taler først.
Pis.
Dejlig vind.
Er det ikke dejligt at tilbringe dagen sådan her?
Jo...
Jo, når andre ikke generer én.
Min mor, Veronica,
kommer fra Caracas, Venezuela og begynder at studere på Pace University.
Hun forlader ferier i Margarita, skræddersyede kjoler,
samt hendes første store kærlighed for at flygte fra sin mor.
Abuela er en glamourøs kvinde med skizofreni.
Hun ejer en stor klædefabrik i 1950'erne.
Denne gang er hun indlagt i seks måneder på en psykiatrisk afdeling.
Mor ser vagterne holde abuela nede, når hun opfører sig forkert.
Min mor finder aldrig ud af, hvordan hun skal afrette os.
I stedet kommer hun ind på værelset og slår sig selv med et bælte.
Det hele startede, fordi jeg fik en baby.
Den 9. maj 1990.
Hendes navn er Rebeca,
og jeg plejede at kalde hende "Bebeca."
Og så kaldte jeg hende også "Bebe."
Og så blev det til "Beba."
Jeg kunne bedst lide Beba.
Så hun forblev Beba.
Hvordan er det at være mor til sorte børn?
Det kan jeg ikke svare på.
Er der ikke nogle oplevelser, du kan nævne,
der er typisk for sorte børn?
Jeg er jo latinamerikaner,
og jeg har opdraget mine børn derefter, for jeg kender ikke andet.
Jeg kender ikke andet. Overhovedet.
Jeg ved intet om at være amerikaner, hvid eller sort.
- Kan du ikke nævne... - Jeg gjorde mit...
Jeg gjorde alt ud fra, hvad jeg kendte til at være latinamerikaner fra Venezuela.
Jeg gjorde intet ved noget andet.
Hvad med før vi tog til Venezuela,
sagde du til alle, at hvis de lavede sjov med vores hår,
eller sagde noget om vores hudfarve, ville du gå amok?
Var det ikke, fordi du havde sorte børn?
Jo, men ikke på grund af...
Latinamerikanere er så ignorante.
Og hvis man har krøllet hår, er det skidt.
Da I var små, sagde jeg til en ven,
at de skulle sørge for, ingen taler grimt om mine børns hår.
For det er ikke slemt. De har helt normalt hår.
Det er det eneste, jeg gjorde.
Kan du give et indblik i, hvordan...
Hvad?
Jeg mener det, mor. Jeg kender din passive aggression. Det er ikke i orden.
Skal du være sådan på kamera?
Det er ikke i orden.
Din passive aggression gennem hele interviewet er ikke i orden.
- Det er det ikke. - Godt, lad os fortsætte.
Du kan bare sige, du ikke vil.
Vi er næsten færdige. Hvad mener du?
Ja, men din energi irriterer mig.
Så enten er du ærlig og kommer videre,
- svarer mine spørgsmål. Ellers lad være. - Det er det, jeg prøver.
Jeg behøver ikke det her. Du er for gammel. Du er ikke teenager.
- Du er ikke teenager mere. - Bare fem minutter.
Undskyld. Vil du ikke nok?
Din undskyldning er røv og nøgler.
Når du ikke er så aggressiv mere,
kan du stille mig flere spørgsmål.
Du spørger, når du er klar.
Ikke før.
Fint, jeg er klar.
Jeg tilbragte somrene i Mendoza Fría.
En lille by i Andesbjergene i Venezuela.
Min onkel henter mig i lufthavnen,
og så kører vi gennem fem stater for at komme hjem.
Hver nat overnatter vi hos forskellige familiemedlemmer.
Jeg havde min første kommunion i kirken, mine bedsteforældre blev gift i.
Jeg fik mit første kys af Rogelio på hans dørtrin.
I årevis lænede han sig perfekt i døren, som jeg gik forbi.
Det er sidste gang, jeg besøger dette land.
GAMLE NAR
SULT
Jeg rejser verden rundt for at undersøge, hvad Venezuela har givet mig.
Frihed.
Ubetinget kærlighed.
Og mit eget værelse.
Sommeren efter bliver jeg i New York og mister min mødom til et røvhul.
Jeg er 17.
II. TANKEKONTROL
Shakespeare sætter mine tanker i gang.
Og selv ikke de skudsikre vinduer på gymnasiet kan standse dem.
"Jeg drømte en drøm i nat."
"Det gjorde jeg også."
"Hvad drømte du?"
"At drømmere ofte lyver."
Jeg kommer op at slås med en jamaicaner, Achkeem, fordi han kalder mig sort.
Hvor vover han.
En psykiater, Susan, ordinerer Lexapro til mig.
Efter advarsel om selvmord som bivirkning smider min mor pillerne ud.
Miss Johnson introducerer mig for Maya Angelou og udtrykket "Afro-Latina."
Nogle af de andre latinamerikanere kalder mig Frederick Douglass.
Da jeg modtager mit optagelsesbrev fra Bard College,
går jeg 60 gader mens jeg hører Bob Dylans "How Does It Feel?" igen og igen.
Jeg vågner i smukke Hudson Valley.
Jeg er 18 år gammel.
Andy Warhol er konge.
The Beatles er guder.
Ind imellem foregår undervisningen under bordene.
Jeg bor sammen med de kunstneriske sorte børn.
Jeg er enten sammen med dem eller mine hvide venner.
Aldrig samtidigt.
Nogle ældre kvinder i huset advarer mig.
"Han vil aldrig se dig som et menneske," sagde de.
Men jeg er forelsket, så jeg ignorerer dem, indtil de dimitterer.
Vi har skønne hemmeligheder.
Kan vi godt være 15?
Lad os gå på bar.
Det kan jeg ikke.
Hvorfor ikke?
- Jeg bliver aldrig præsident. - Ingen ser det.
Det her skal ikke på Facebook eller nogen andre steder.
Mener du det?
Mit slæng er hele min verden.
De elsker, når jeg taler spansk.
Så er de trygge.
Den nye underviser fra Harvard,
Annie, introducerer mig for Hegel og Octavia Butler.
Da du gik på Bard,
var der måske...
...70 eller 80 minoritetsstuderende på hele skolen. Ganske få.
Og du blev med det samme valgt ud af en gruppe mennesker.
Det var ikke bare en hvid gruppe mennesker,
men du var venner med de smukke.
Dine venner var dem, der var med i Town and Country-magasinet,
På en dobbeltsidet artikel.
De var en form for kendisser eller
kunstnere, skuespillere, modeller og så videre.
Filmfolk. Mange af dem havde familier, der havde gode forbindelser
til kunstverdenen og andre kredse.
Hvis jeg havde problemer, eller havde brug for at lave en plakat,
ville du skrive til fem fyre, der alle var tydeligt forelskede i dig,
og så kom de inden for få minutter.
Og jeg ville altid kommentere på det,
og du sagde, det ikke betød noget. Det var en eller andet. Ingen årsag.
Du havde en fanskare, du kunne hidkalde.
Samtidig ved jeg, du også følte dig ensom.
Og du griner, fordi jeg har ret.
Hvorfor ringer du ikke bare?
Du skriver, men du kan ringe i fem minutter.
Bare ring. Snak lidt med mig.
Jeg har forsøgt at få fat i dig.
Jeg vil ikke miste styrken...
Nu taler vi sammen igen.
Nu går der ikke måneder. Det forsøger jeg at holde fast i.
Så vær sød at ringe tilbage.
I stedet for at aflevere mine lektier,
brugte jeg seks timer om dagen på at danse og slappe af.
Tak fordi du laver en video med os.
Det er det bedste show.
Du nyste på dit papir.
Ned i hullet.
Ned i hullet?
Har du læst American Psycho? Han er slem.
Gør han virkelig?
- Der er et tidspunkt... - En mand dræber mange mennesker.
- Det er ikke som i filmen. - Bestemt psykotisk.
Filmen er barnemad i forhold til bogen.
På Bard fik vi berettende respons. Det var sjovt, da det var en etnografi,
hvor underviseren skriver notater om de studerende, ikke kun deres arbejde,
men det, de kalder "klasserettigheder," og deres opførsel. Hvordan de er.
Så da jeg så dine karakterer, og der stod, du forlod undervisningen,
kom for sent, virkede distraheret.
Sagde jeg, at man skal komme til tiden og sige noget i undervisningen.
Det føltes forkert at sige højt, da det er så kontroversielt.
Men jeg sagde, du ikke måtte have mavebluse på.
Og du var chokeret.
Jeg sagde, du ikke engang måtte gå på toilettet.
Du var overrasket, og jeg sagde, at det måtte du ikke.
En anden måske. Men ikke dig.
Jeg dømmer ikke, om det var rigtigt eller forkert,
Det er dybt problematisk og afspejler århundredes vold.
Samtidig er det også en nødvendig måde
at navigere disse institutioner for at få de karakterer, man fortjener.
At blive set i landskabet,
dette idylliske landskab der lover at være en utopi,
men i virkeligheden er det konstrueret og fungerer på mange måder,
der ligner resten af verden.
Resten af USA.
Og det hænger sammen med kroppens logik.
Underviserne behandlede dig anderledes. Dine karakterer steg.
Du tvivlede ikke på det, jeg sagde, hvilket du kunne have gjort.
Du kunne have sagt, jeg var åndssvag og have haft en pointe.
Du ville faktisk have haft en rigtig god pointe.
GUINEABUGTEN
Annie overbeviste bestyrelsen om, at jeg tog et udvekslingsophold i Ghana.
På trods af min akademiske prøvetid.
Det er landet for den revolutionerende, pan-afrikanske,
Kwame Nkrumah.
Den første premierminister af det afkoloniserede Afrika.
Min værtsmor kalder mig "Foreigner."
"Du er amerikaner," siger hun.
Jeg siger, jeg er første generation.
Hun griner og siger, jeg ikke skal tale, når jeg spiser.
Fra tro-troen
ser jeg en mand i bar overkrop, der høster sukkerrør med en machete.
Dér ser jeg manererne.
Dér ser jeg min far.
- Hej. - Alles mikrofoner virker.
- Halløj, halløj. - Hej.
Har alle det godt?
Fint, tak.
Allesammen?
- Ja. Vi er på. - Smukt. Audrey, jeg vil have dig.
Starter du?
Skal jeg starte? Nå ja.
III. Zombie APOKALYPSEN
Han ligner én, der ikke har gode hensigter eller er på stoffer.
Det regner, og han går bare rundt og kigger.
- Hvad end han har taget, er han stærk. - Fint, vi ses.
Utrolig stærk.
Er det et fattigt barn eller en trussel mod almen sikkerhed?
Nogen så ham vandre rundt i Cleveland Park
og var så bekymrede, de ringede til politiet.
En patruljevogn ankommer til stedet, og sekunder efter...
Skud affyret. Mand nede. Sort mand. Måske 20.
Truer du med at slæbe mig ud af min egen bil?
Han gjorde ingenting!
Du er mistænkelig.
- Du skal stoppe bag stoplinjen. - Stoplinjen? Stop det her.
- Giv mig bilnøglerne. - Fordi jeg glemte at signalere?
Kom herover!
- De dræbte knægten uden gr... - Hey!
Stig ud ellers fjerner jeg dig. Det er en lovlig ordre.
- Kig væk. - Stig ud af bilen!
Kig væk.
En mørk hættetrøje, grå.
Og enten cowboybukser eller joggingbukser og hvide sko.
Følger du efter ham?
- Ja. - Det behøver du ikke.
Jeg er glad for den støtte, vi får af politiet. Jeg gjorde intet galt.
Retssagen skal nok bevise det.
Det glæder jeg mig til.
Så du Russell Westbrook i går?
De scorede 47...
Det var 47, 15 rebounds og 11 afleveringer.
Hvad taler I om?
- Han bliver ved... - Er det football?
Basketball.
Undskyld.
Det er sejt, at nogle af spillerne taler om...
Det, der foregår?
- Ja. Det er rigtigt. - Enig.
Der er så mange spillere, der...
Der er så mange, der...
Det er der.
Der sker en bevægelse. Og det er nødvendigt...
Der er sket et kulturelt skift de seneste 20 år, at...
Sorte har flere muligheder i dag, end der var...
- Bestemt. - Der er flere,
som unge, sorte kan se op til.
Det er godt.
- Jeg ved ikke, om det betyder... - Hvide mennesker...
Den position, man skal have for at kunne sige den slags, er...
...forbløffende.
Giv mig en mursten og fortæl mig, hvilken bygning jeg skal kaste den på,
hvis det er det, jeg skal,
men vi burde...
- Vil du smide luft? - Nej. Men hvad er frontlinjen?
En frontlinje?
Hvis folk ikke vil have, jeg kæmper, hvad skal jeg så...
Jeg siger ikke omvendt racisme, for det er en dum ting.
Det er meningsløst eller drænende
at smide ting på politiet under optøjer.
Hvad er det, du siger? Du giver ikke mening.
Jeg er ikke fjenden. Det her har Obama sagt.
Jeg gentager bare, hvad han sagde.
- Vi arbejder på det. - Forstår I...
...den dybt forankrede umenneskeliggørelse
i idéen om udvikling?
Forstår I det?
Hvis det er sådan, du ser mig lige nu, så føler jeg mig lidt...
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal være med i samtalen.
- Hvad mener du? - Jeg siger det bare.
Jeg aner intet om sortes oplevelse eller...
- Vi delte idéer. - Jeg mærker fjendtligheden.
Vi er allierede. Vi finder ud af det sammen.
- Vi taler strategi. - Hvor lang tid tager det?
For der er gået 400 år, og ud fra det jeg ser...
- Du skal ikke afbryde. - Nej.
Jeg siger ikke, jeg ikke er privilegeret.
Vi må slappe lidt af, for det her bliver lidt...
Når man tænder nyhederne, taler de om, hvordan sorte dræber sorte,
når der er lige så mange eller flere...
- Hvad skal vi gøre? - Hvorfor skal jeg svare på det?
Jeg kan ikke løse problemet med højreekstremister.
Hvorfor finder I ikke ud af det?
Du er en hvid mand. Find ud af det.
Det er rigtigt.
Det var en oversimplificering, som...
Det var dumt, det du sagde.
Hvad var dumt?
Inden for emnets kontekst.
Det er ikke så enkelt.
Har jeg myrdet nogen?
Jeg smutter.
- Du simplificerer det. Vi forsøger at... - Vent, lad os nu ikke...
Nej, nej. Hvor skal du hen?
Fuck Annies respekt-politik.
Der er intet hæderligt ved at forsøge at tilegne sig et system,
der er designet til at ødelægge én.
REJS JER! STOP POLITITERROREN!
Jeg stammer fra en sort mand med arbejdshænder,
forpustet og prægtig.
Jeg er udrustet med melanin til at konfrontere disse løgne,
kompleks og saftig mens de fremskynder mine dødsøjne.
Sort kvinde er fin,
moden med tilgivelsen af mig på trods af menneskets historie.
RESPEKT
Vredesfuld, så fornuft dræber årsagen til at være hadefuld.
RETFÆRDIGHED
Gud, gør mig sort igen hver gang.
Jeg dimitterede fra college og er tilbage i New York City.
KÆRLIGHED FAMILIE
ONDE SJÆLE DEPRESSION
PENGE JOB
HELBRED FJENDE
INGEN SUCCES
ALLE RELIGIONER VELKOMNE
Jeg flytter ind hos min tante i Brooklyn og sover på gulvet i spisestuen.
Mine venner flytter sammen
og begynder at arbejde for deres forældre.
At åbne ballet på Baby Grand et gilde.
Jeg husker næsten intet af det.
LÆKKER MAD HERINDE
Jeg bruger dagen hos Russian Baths.
Jeg føler mig isoleret,
men jeg har Michael.
Vi mødes første gang til en fest hos en fælles ven i Williamsburg.
Et par måneder senere støder jeg på ham klokken fire om natten i L-toget.
Derefter inviterer han mig ud,
og hver dag siger jeg nej i et helt år.
Jeg har aldrig oplevet en romance.
Men til sidst... siger jeg ja.
Michael, bortvist fra privatskolen.
Opvokset i Bronx med aner fra Indien og Puerto Rico.
Med bipolar lidelse og røntgenblik.
"En dag får vi børn
og åbner et bylandbrug i den øvre bydel.
Og du har silke og sådan noget halløj på."
Tre måneder efter vi slår op,
hopper han ud fra George Washington-broen
tæt på parken, hvor vi havde vores første date.
Jeg er træt af at græde
og du kommer ikke.
Jeg ved ikke, om jeg skal forbande dig langt væk,
eller om jeg skal græde eller bede for dig.
Sorte due, sorte due
hvor, hvor er du?
Leg ikke med min hjemløse stolthed
eftersom din kærlighed bør være min
og ingen andres.
Selvom jeg elsker dig dybt,
kommer du aldrig tilbage.
Sorte due
Du er størstedelen... af min smerte
Jeg ved ikke, hvad fanden der står.
Jeg vil være fri
til at leve mit liv
med hvem end, jeg vil.
Gud, giv mig styrke
for jeg vil så gerne
finde ham.
Bravo!
Bravo, bravo!
Fortabt som mig, siger jeg.
Umådelig som dig, siger de.
Når månen skinner,
bliver mine forfædre levende i fluorescerende smerte på jorden.
Fortabt som mig, siger jeg.
Umådelig som dig, siger de.
En af dem blinker til mig.
En anden spytter på mig.
Fortabt som mig, siger jeg.
Umådelig som dig, siger de.
IV. OPKALDET KOMMER FRA HUSET
Det er en lille æske med små spillekort.
Her er en rosenkrans.
Og en anden rosenkrans her.
Huset har mange rosenkranse.
Jeg er lige fyldt 25.
Her er alle fotoalbummene.
Jeg er flyttet hjem, for jeg ved ikke, hvad jeg skal.
Den har en stemning. Kan du mærke stemningen derinde?
Kunsten fylder alt, så jeg opdager ikke, at min bror er flov, da vi deler værelse.
Grunden til jeg er så...
Få så den der ud!
Jeg skal til Sashas Black Love-middag i aften.
Du hører aldrig, hvad jeg siger.
- Det er absurd. - Du kan forklare det bedre.
Du står i vejen, så jeg ved ikke, hvad jeg skal.
Jeg ignorerer, at jeg har min mors seng.
Der er en stemme i mit hoved, som jeg lytter til.
Hun sover på sofaen.
Jeg vil gerne vide, om der er garderobe.
Ellers kan folk ikke se, hvad jeg har på.
Jeg er ligeglad. Far er glad for, jeg er hjemme.
Du har altid snakket alt for meget.
Du kan ikke stoppe.
Mit nytårsfortsæt er at lave mere mad.
Jeg vil gerne give mig selv tid til at lave mad.
Det er vigtigt for selvomsorgen.
Jeg ved, hvad jeg kan lide, og jeg køber altid det samme.
Vi kørte hen til Alex...
Vi kørte...
- Er du okay, mor? - Ja, alt er fint.
Kan du så åbne dine ører og høre, hvad jeg siger? Det er, som om...
Rebeca... Det gider jeg ikke, det der.
Hvorfor ikke?
Du må...
Du må sænke dine aggressioner helt ned på bunden.
Du sænker dine aggressioner, ellers kan vi ikke det her.
- Beklager. - Synes du ikke, du...
For jeg går.
- Det er absurd, at... - Det frustrerer mig!
Jeg har lige fået min behandling og sagde til lægen, at jeg skulle gå.
"Kan du ikke vente, til det bliver mere roligt?"
Skal du gå hele vejen til East Side?
- Det sagde du. - Hvorfor er du manipulerende nu?
- Det sagde du. - Du er et autonomt menneske.
I det her forhold er du den dominerende mor,
så det er din skyld.
Kan du huske det?
Hvis det er nogens fejl, er det din.
Det her er en ærlig samtale om, hvordan du behandler dig selv.
Det har intet med mig at gøre.
Du tog det helt herud. Du lod det komme herud.
En ven skaffer mig en samtale med et prestigefyldt produktionsselskab.
Aftenen før siger jeg, at jeg vil først i bad.
Da jeg står op,
løber min bror foran mig og låser døren.
Først spørger jeg pænt.
Intet svar.
Han tænder for bruseren og sin musik.
Da jeg banker igen, bliver musikken højere.
Jeg beder min mor om hjælp.
Jeg synker ned i en ukontrollerbar vrede,
som jeg ser tidspunktet for samtalen komme og gå.
Mor skælder mig ud, fordi jeg banker på døren.
Jeg vender mig om og kvæler hende.
Hvad leder hun efter?
Hvorfor siger du alt det pis,
som ingen behøver at vide?
Kom videre. Livet er ikke let.
Coño.
Jeg kan ikke være en pessimist... for jeg er i live.
Som pessimist er du enig i, at livet er et akademisk emne.
Jeg er tvunget til at være optimist og tro på, vi kan overleve det, vi skal.
I det synlige univers er der cirka to billioner galakser.
Så der må findes andet liv.
Men det vil tage os 100.000 år at komme til den nærmeste stjerne.
På denne planet,
for at finde meningen med det enorme univers,
har vi skabt retning og tid,
som er blevet til sociale begreber
og andre illusionistiske systemer
for at give os en vigtighed,
en anden illusion.
DU OG DIT SELFIE FUSIONERES
Hver dag støder vi sammen på vidunderlige faconer
for at opretholde metanarrativerne.
Når du får et barn,
finder du ud af, at det er ægte.
Det er kærlighed.
Alt andet er knap så vigtigt.
Det her er ægte.
På min mors side
går passion, livskraft og invaliderende vrangforestillinger i arv.
På min fars side
går mod, ambition...
og voldsom vrede i arv.
Beba.
Modig.
Stædig.
Narcissistisk.
Kronisk tarvelig.
Det at eksistere er at have plads til alt det.
Jeg frygter, at min familie aldrig vil tale med mig igen.
Jeg lover,
det er sidste gang, jeg sladrer.
Elsk så dybt som var det for evigt.
Intet varer evigt.
Tal stolt til dine børn uanset hvor de er.
Fortæl dem, at I er slavernes efterkommere,
og at din mor var en prinsesse i mørket.
Tekster af: Pipina RIkoy Wedel-Jørgensen