Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ymmärrä se, että teoilla on seuraukset.
Et voi muuttaa sanomisieni merkitystä.
Ja sinä olit ihana ennen, mutta et ole enää.
Vihasi, defensiivisyytesi ja -
räjähdysherkkyytesi. - Leikkasit hiuksesi.
Heittäydyt mukaan. Pidät ihmisistä.
Kasvatit afroasi. - Hermostut.
Olet äänekäs ja kävelet, kun olet musta. - Asiat eivät...
Muistan, kun odotit kouluun menemistä. - Se on väärin ja vaarallista.
Odotat sitä minulta... - Ei kiitos.
...se oli minulle liikaa.
En vastaa tuohon.
Et koskaan sano tai tee mitään väärää.
Olen tehnyt paljon vuoksesi,
mutta muutit näkökulmaani. - En vastaa tuohon.
Tämä on minun osuuteni.
Kukaan muu ei saa puhua.
Astutte minun universumiini.
Olen linssi.
Kohde.
Auktoriteetti.
Uuden maailman tuotteena -
väkivalta elää DNA:ssani.
Harteillani on muinaista tuskaa, jota minun on vaikea ymmärtää.
Käytän sitä satuttaakseni läheisiäni.
Jokainen perii esivanhempiensa kiroukset.
Mutta voimme pysäyttää syklin -
sotimalla jatkuvasti itsemme kanssa.
Katselen, kun sukuni kiroukset tappavat meidät hitaasti.
Joten julistan sodan.
Ja uhreja tulee olemaan.
Tämä ei voi olla perintömme.
I. KIROUS
TERVETULOA NEW YORKIIN INFOPISTE
Vanhempani rakastuivat New York Cityssä.
On 1970-luku.
Äiti, en tiedä missä kirsikat ovat.
Mene kahvilaan.
He uhraavat kaiken,
että saamme olla Central Park Westin köyhimmät lapset.
Minulla on yhteinen huone veljeni Juancarloksen -
ja siskoni Raquelin kanssa.
Minä olen nuorin.
En aio pyytää anteeksi, sillä...
Vanhempamme nukkuvat olohuoneen lattialla.
Sama paska ongelma, sama paska Washington.
Miksi luulet sen tapahtuvan?
Ihmiset eivät enää tee kompromisseja. He vieraantuvat kristillisyydestään.
Ehdottomasti ei saa olla molempia, vaan olla yksi eikä...
Kyllä, tohtori Huntt. Toki.
Lauantaisin äiti tekee paistettua kalaa ja keittobanaaneita.
Tungen ne pikkareihini ja vedän ne vessasta, kun kukaan ei näe.
Miksi kyselet ihmisten vointia?
Jos ihmisillä ei ole hätää, älä kysy.
Äiti, on ystävällistä -
varmistaa, että voi hyvin. - Selvä.
Siinä ei ole mitään kiistanalaista.
Useimmat sanoisivat: "Minulla menee hyvin. Miten sinä voit?"
Sunnuntaisin vanhempani tanssivat keittiössä Lucky Duben tahtiin.
Tuska kalvaa heidän ympärillään.
En pyydä sinua pyytämään anteeksi. Olen tosissani.
Sinä voitit, Beca.
Onko sinulla huulirasvaa, isä? - Joo.
Muistatko sen huulirasvan, jota sinulla oli, kun olin pieni.
Sitä täytyi puristaa. - Joo. Se oli Blistexiä.
Tietääkseni synnyin sokeriruokoviljelmällä.
Ja äitini kertoi minulle, että hän näki niitä nuoria lapsia, niitä nuoria...
niitä nuoria kundeja matkalla leikkaamaan sokeriruokoa.
Hampaattomia 17-18-vuotiaita -
risoissa vaatteissa.
Äitini sanoi:
"Lapseni eivät tule olemaan tuollaisia."
Silloin he taisivat muuttaa koko perheen voimin kaupunkiin.
Pois sieltä ja kaupunkiin,
että saisimme ehkä jotain parempaa.
Generalissimus Trujillo. - Generalissimus Trujillo.
On kiinnostavaa, että vaikka -
generalissimus Trujillosta on kuusi tai seitsemän kuvaa,
Neitsyt Mariasta on vain yksi.
Jokainen dominicalainen tietää,
että Trujilloa vastustavat joutuvat vankilaan tai katoavat.
Sisällissodan aikana näin paljon ruumiita kaduilla,
ja paljon ihmisiä, jotka...
Ulos piti mennä näin,
varsinkin jos oli mies.
Ulkona täytyi kävellä näin.
Nukuimme sängyn alla.
Kaikki olivat sängyn alla. Äitini pisti kaikki sängyn alle.
Ja pisti kaikki... Miten se sanotaan?
Kaikki patjat yhden sängyn päälle.
Hän ajatteli, että se voisi pysäyttää luodin.
Kun Johnsonista tuli presidentti,
hän salli maahanmuuton kehitysmaista Yhdysvaltoihin.
Ennen sitä -
täytyi olla miljonääri, jos halusi tulla tähän maahan.
Ko-ko!
Ja... - Isä, käske Ko-koa lopettamaan!
Ko-ko, ei!
Kerroin eräälle kaverilleni, että yritämme päästä Yhdysvaltoihin,
ja hän nauroi sille kippurassa.
"Luuletko, että Yhdysvaltoihin tahdotaan mustia? Teitä ei päästetä sinne.
Ja olette köyhiä." He nauroivat ja -
sanoivat: "Menette persereikäni Yhdysvaltoihin."
He sanoivat: "Yhdysvaltoihinko? Menette persereikäni Yhdysvaltoihin!"
Muistan sen hyvin...
Olenko liian ärsyttävä?
Et, hija. Se on hauskaa. Jos et naura...
Siksi en voi tulla.
Et voi sanoa niin. Tiedät, että olet lempiseuraani.
Olet kirjaimellisesti lempiseuraani.
Isä kertoo minulle siitä, kun hän näki Jimin Woodstockissa ollessaan 17-vuotias.
Hän sanoo, että tunnen hänet paremmin kuin kukaan muu,
enkä silti tiedä, mistä isäni maneerit ovat peräisin.
Kun olen vihainen, muistutan häntä hänen isästään.
Abuelo.
Sokeriruoko.
Machete.
Vyö kädessä.
Lukutaidoton.
Ylpeä.
Toi yhdeksän Negron perheen New York Cityyn,
kun Trujillo toteutti etnistä puhdistusta hänen kotimaassaan.
Kun saavuitte New Yorkiin, olitteko innoissanne -
vai järkyttyneitä? - Joo, mutta olin pettynyt,
kun menimme Bedford-Stuyvesantiin. "Hitto! Tämäkö on New York?"
Se näytti toisessa maailmansodassa palaneelta eurooppalaiselta kaupungilta.
Silloin taisi olla vuosi '66 tai '67.
Kun näin ensi kertaa Keskuspuiston, sanoin:
"Kun muutan kotoa, täällä aion asua."
Siksi tein niin. Siksi asun siellä.
Enkä koskaan muuta sieltä.
Odota.
Minusta tuntuu, että kotonamme on aina jatkuva kiista...
Tiedän.
...siitä, että vartuimme kaksiossa.
Ja sinä seisot päätöksen takana ja sanot:
"No, tahdoin..." - Koska silloin -
täytyi valita joko kaksio tai pois muuttaminen,
ja mistä olisin löytänyt paikan, joka olisi vuokrasäännelty?
Talon vuokra oli säännelty, joten minulla oli varaa.
Ymmärrätkö?
Jos olisin muuttanut sieltä ja etsinyt kolmen tai neljän makuuhuoneen asuntoa,
joka olisi kohtuuhintainen,
olisimme päätyneet naapurustoon,
jossa yksikään teistä ei olisi jäänyt henkiin.
Naapurustomme oli ghetto, kun me vartuimme...
Se ei vain ollut... - Se ei ollut lähelläkään niitä paikkoja.
Minulla ei ollut varaa parempaan.
Ymmärrätkö? Minulla ei ollut varaa parempaan.
Se oli parasta, johon minulla oli varaa.
Vanha kunnon Ko-ko!
Missä teaniinini on?
Löysin bioottini.
Raquel, voinko tulla kuvaamaan sinua?
Kun menen syömään Bravoon vai?
Niin. - Oikeastiko? Selvä.
Lähikuvaa! - Luoja, lopeta.
Lopeta!
Ole kiltti.
Älä laita tupakointiani elokuvaan...
Gordi ja äiti saavat muuten tietää.
Okei. - He eivät tiedä, että poltan taas.
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat. - Miksi kipuamme mäkeä, kun poltan?
Kuulostat polttavalta luuserilta.
He ovat luusereita. - Mitä?
Yhteisöpuutarha.
Se olisi ehkä pelastanut henkeni, kun olin nuori.
Tuo asennettiin, kun olimme lapsia,
ja tämä naapurusto oli surkea.
Emme saaneet leikkiä tuolla. Yritin puhua heille,
että olisin voinut istuttaa asioita.
Olin yläkoulussa kiinnostunut kasvattamisesta,
ja he häätivät minut pois. He sanoivat: "Meillä on ghetossa yhteisöpuutarha."
Siellä oli ainoastaan valkoisia -
juomassa viiniä tai...
...järjestämässä tapahtumia viherpeukaloineen.
Muistan, kun emme saaneet mennä alueelle.
Siellä oli valkoisia lapsia tanssimassa Halloweenin kunniaksi,
ja minusta se oli siistiä, mutta en saanut mennä sinne.
Anteeksi.
Voisitko kertoa yhteisöpuutarhasta?
Saammeko käydä siellä, vai...
Toki.
Tapasin käydä siellä. Kiipesin aidan yli. Minut heitettiin pois.
Kiipesitkö aidan yli? - Joo, kiipesin.
Siellä poltin pilveä.
Siksi minut heitettiin usein pois.
Mutta silti.
Muistatko, kun jouduin vaikeuksiin,
kun toin crack-pulloja kouluun? - Joo.
Entä projektini? - Joo.
Löysin ne kaikki yhteisöpuutarhasta.
Piripäätkin käyttivät puutarhaa.
Siksi siellä varmaan oltiin sellaisia.
Mihin projekti liittyi?
Tuoda jotain, joka edustaa omaa naapurustoa,
enkä tiennyt mitä ne ovat.
Minusta ne olivat hienoja,
sillä näin niitä crack-pulloja, ja tykkäsin niiden korkeista.
Joo. - Niitä oli eri värisiä.
Putsasin ne -
ja otin kukkaruukun, jonka pöllin yhteisöpuutarhasta.
Täytin sen mullalla -
ja laitoin crack-pullot siihen rinkiin -
ja yhden keskelle. - Siistiä.
Minusta se oli aika taiteellista.
Jouduin vaikeuksiin.
Mitä tapahtui?
He luulivat, että toin crack-pulloja kouluun.
He luulivat, että äiti on piripää!
Niin siinä kävi.
Jos minä olen isin tyttö -
ja Juancarlos on mammanpoika,
siskoni jää laiminlyötyyn tilaan, jota en edes yritä ymmärtää.
Hän ottaa isoisäni macheten kaapista ja uhkaa sillä vanhempiani.
Hän antaa minulle ensimmäisen jointtini, kun olen kymmenen,
anteeksipyyntönä siitä, että kuristi minua.
Meillä oli sinä päivänä niin hauskaa.
Hän valmistuu uusienglantilaisesta sisäoppilaitoksesta stipendin turvin,
mutta jättää yliopiston väliin ja ajelee tavarajunilla narkkareiden kanssa.
Agorafobiaa.
Työkyvyttömyystukia.
Eristettyä vankeutta.
Tuhoa.
Ja patologista valehtelua.
Nyt hänellä on kaksi omaa tytärtä, jotka perivät kirouksemme.
Meidän on pukeuduttava sankareiksi viidennellä luokalla.
Muut lapset tulevat entisinä presidentteinä ja Power Rangereina.
Raquelin kannustamana tulen Harriet Tubmanina.
Lainaan siskoni mekkoa ja huivia -
ja teen hänen meikillään ruoskaniskuja selkääni.
Teen parsakaalista plantaasin vanhaan kenkälaatikkoon.
Ainoa valkoinen Ken-nukkeni on orjien isäntä,
ja loput Barbeista ja Keneistä ovat orjia.
Raquel on niin ylpeä.
Video Music Box. Perjantain katujuhlat.
Paikalla tietysti Uncle Ralph.
Olemme studiossa,
ja se oli tietysti M.O.P. remix Busta Rhymesin ja Teflonin kanssa.
Hengailen frendieni Marley Marlin ja Pete Rockin kanssa tänään -
Future Flavas -show'ssa, kannattaa ehdottomasti tsekata se.
Future Flavas -tyylillä, tiedätte kyllä.
Odottakaa. Täällä on piraatti!
Näin se täällä menee.
Entä Juancarlos?
Isä?
En vastaa tuohon.
En vastaa tuohon kysymykseen.
Kun täytän seitsemän, isä vie meidät Disney Worldiin.
Veljeni ja minä riitelemme autossa.
Nähtyään kyyneleni, isä vaipuu hiljaisuuteen.
Juancarlos muistaa sen hetkenä,
jonka jälkeen isä ei ole enää puhunut hänelle.
"Olet rotta. Kuuletko?"
"Olet rotta."
Tulen koulusta kotiin kuumeisena.
Juancarlos käyttää sänkyäni työpöytänä.
"Minulla on huono olo, minun täytyy päästä makaamaan."
Hän ei liiku.
"Jou, kuulitko?"
Kipuan sänkyyn.
Hän ei vieläkään siirry.
Kuulemme isän tulevan kotiin.
Juancarlos liikuttaa vihdoin tavaroitaan -
ja lopettaa minulle puhumisen vielä kahdeksi vuodeksi.
Kun valitan äidille, hän syyttää minua vasikoinnista.
Soitan hänelle töihin seuraavana päivänä -
kertoakseni, että hän on syvältä.
Olen aina pitänyt runoudesta.
Metaforista, vertauskuvista, sanaleikeistä.
He käyttävät sanoja, joilla on kaksi tai kolme merkitystä.
Juancarlos puhuu minulle vain silloin, kun Jay-Z julkaisee albumin.
Yksi tahti on neljä iskua ja versessä on 16 tahtia.
Kuuntelemme yhdessä alusta loppuun valot sammutettuina -
ja analysoimme lyriikoita.
Jotkut kappaleet ovat sellaisia, että elämästä täytyy oppia enemmän,
jotta niiden sanoman voi todella ymmärtää.
Yliopistossa tajuan, että se on lähilukemista ja kriittistä ajattelua.
Unohdetaan se ja aloitetaan alusta.
Voimmeko odottaa viitisen minuuttia?
Miksi?
Asenteesi saa ihmiset huonolle tuulelle.
Tarkoitan...
Kerron totuuden.
Äitini tahtoo odottaa viisi minuuttia.
Ko-ko, tule tänne.
Aiotko sinä puhua?
Tämä on haastattelu. Sinä puhut ensin.
Hitto.
Mukava tuulenvire.
Eikö näin olekin mukava viettää päivää?
No...
Kun väki ei häiriköi.
Äitini Veronica -
tulee opiskelemaan Pace Universityyn Caracasista, Venezuelasta.
Hän jättää taakseen lomat Margaritaan, räätälöidyt mekot -
ja ensirakkautensa paetakseen äitiään.
Abuela on lumoava nainen, jolla on skitsofrenia.
Hän omistaa kukoistavan vaatetehtaan 1950-luvulla.
Tällä kertaa hän viettää kuusi kuukautta psykiatrisella osastolla.
Äiti näkee Abuelaa suihkutettavan vedellä tämän käyttäytyessä huonosti.
Äitini ei opi pitämään meitä kurissa.
Sen sijaan hän tulee huoneeseen ja lyö itseään vyöllä.
Kaikki alkoi siitä, kun sain lapsen -
yhdeksäs toukokuuta vuonna 1990.
Hänen nimensä oli Rebeca,
kutsuin häntä "Bebecaksi".
Sitten kutsuin häntä "Bebeksi".
Sitten kutsuin häntä "Bebaksi".
Pidin eniten Bebasta.
Hän otti Beban käyttöön.
Millaista on olla mustien lasten äiti?
En voi vastata tuollaiseen kysymykseen.
Luuletko, että oli asioita, joita vain mustien lasten kanssa voi kokea?
Rebeca, olen latinalaisamerikkalainen,
ja sillä tavalla kasvatin lapseni, sillä muusta en tiedä.
En tiedä mistään muusta.
En tiedä, millaista on olla amerikkalainen, valkoinen tai musta.
Etkö osaa... - Tein kaiken perustuen kokemuksiini -
latinalaisamerikkalaisena ja venezuelalaisena.
En tehnyt muuta.
Entä silloin, kun kävimme Venezuelassa,
ja sanoit kaikille, että jos he pilkkaisivat hiuksiamme -
tai väriämme, niin suuttuisit.
Eikö se muka ole uniikkia mustien lasten kasvattamisessa?
Joo. No, siksi ei...
Se johtuu siitä, että latinot ovat tietämättömiä.
Ja heidän mielestään, jos sinulla on pelo crespo, se on huono tukka.
Minusta...
Kun olitte pieniä, sanoin yhdelle kaverilleni:
"Varmistakaa, ettei kukaan kutsu lapsieni hiuksia huonoiksi,
sillä ne eivät ole huonot, heillä on normaalit hiukset."
Muuta en tehnyt.
Voitko kuvailla...
Mitä?
Äiti, olen tosissani.
Olet mikroaggressiivinen. Se ei ole kivaa. - Rebeca, näinkö käyttäydyt kameran edessä?
Sillä ei ole väliä. Se ei ole kivaa.
Mikroaggressiivinen asenteesi -
koko haastattelun ajan ei ole kivaa.
Ei ollenkaan. - Selvä, Rebeca. Jatketaan.
Sano, jos et tahdo tehdä haastattelua.
Olemme melkein valmiita! Mistä oikein puhut?
Energiasi häiritsee minua.
Lopeta se ja vastaa kysymyksiini tai älä. - Sitä yritän tehdä.
Sitä minä yritän.
Aivan kestämätöntä, et ole enää teini. -Äiti, älä viitsi.
Et ole enää teini. - Voisitko vain pitää tauon?
Olen pahoillani. Ole kiltti.
Paskat olet pahoillasi.
Sitten kun et ole enää niin aggressiivinen,
voit alkaa kyselemään.
Kun olet valmis, kysyt.
Ei aikaisemmin.
Olen valmis.
Vietän lapsuuden kesäni Mendoza Fríassa.
Pueblossa Venezuelan Andeilla.
Setäni hakee minut lentokentältä -
ja ajamme viiden osavaltion läpi päästäksemme kotiin.
Yövymme joka päivä eri sukulaisen luona.
Vietän ensimmäisen ehtoolliseni kirkossa, jossa isovanhempani menivät naimisiin.
Saan ensisuudelmani Rogelion kanssa hänen ovellaan.
Vuosia hän nojasi täydellisesti siinä oviaukossa, kun kuljin ohi.
On viimeinen kerta, kun tulen tähän maahan.
Matkustan ympäri maailman etsien sitä, mitä Venezuela antoi minulle.
Vapautta.
Pyyteetöntä rakkautta.
Omaa huonetta.
Seuraavan kesän vietän New Yorkissa ja menetän neitsyyteni kusipäälle.
Olen 17-vuotias.
II. MIELENHALLINTAA
Yrittää muuttua, häiriintyy Tässä kohtalossa, tässä tilassa
Tässä paikassa, kuusi osumaa
Minut tullaan löytämään Vaikka huudan ilman ääntä
Olen ulkona, äänetön huuto Kyse on
Joukossa ilman pukua Aina väkivaltainen, ei koskaan hiljainen
Tässä puistossa, on pimeää Ei hauskaa, ei aurinkoa
Kohtalo hoiteli tämän kusipään Yksi
Shakespeare sytyttää aivoni tuleen.
Eivätkä edes yläkouluni luodinkestävät ikkunat pysty pidättelemään sitä.
"Näin unta viime yönä."
"Minäkin."
"Mistä näit unta?"
"Että uneksijat valehtelevat usein."
Tappelin jamaikalaispojan, Achkeemin, kanssa, koska hän kutsui minua mustaksi.
Kuinka hän saattoi?
Psykiatri, Susan, määrää minulle Lexaprota.
Itsemurhavaroituksen jälkeen äitini heittää pillerini pois.
Neiti Johnson kertoo minulle Maya Angelousta ja "afro-latina"-sanasta.
Jotkut muut latinot alkavat kutsua minua Frederick Douglassiksi.
Sinä iltana, kun saan hyväksymiskirjeen Bard Collegeen,
kävelen 60 korttelia kuunnellen Bob Dylanin "How Does It Feel"-kappaletta.
Herään kauniissa Hudson Valleyssä.
Olen 18-vuotias.
Andy Warhol on kuningas.
The Beatlesit ovat jumala.
Joskus oppitunteja pidetään pulpettien alla.
Asun taiteellisten mustien nuorten kanssa.
Olen joko heidän tai valkoisten kavereideni kanssa.
En koskaan kumpienkin.
Talon vanhemmat naiset varoittelevat minua.
"Hän ei tule näkemään sinua ihmisenä."
Mutta olen rakastunut, joten sivuutan heidät, kunnes he valmistuvat.
Meillä on mahtavia salaisuuksia. - Voimmeko laittaa sen viiteentoista?
Mennään baariin.
En voi mennä baariin.
Miksi et?
En voisi olla presidentti. - Kukaan näe sitä.
Tämä ei mene Facebookiin tai minnekään.
Oletko tosissasi?
Jengini on minulle kaikki kaikessa.
He pitävät siitä, kun puhun espanjaa.
Heille tulee siitä turvallinen olo.
Uusi sekarotuinen professori Harvardista,
Annie, esittelee minulle Hegelin ja Octavia Butlerin.
Kun aloitit Bardissa,
siellä taisi olla ehkä -
seitsemän- tai kahdeksankymmentä vähemmistöoppilasta -
koko koulussa. Hyvin vähän.
Ryhmä ihmisiä otti sinut helmoihinsa heti.
Eikä vain valkoinen ryhmä,
vaan kavereinasi oli kauniita ihmisiä.
Kaverit olivat sellaisia tyyppejä, jotka -
Bardissa ollessaan olivat Town and Country -lehdessä -
keskiaukeamalla.
He olivat seurapiirihenkilöitä,
taiteilijoita, näyttelijöitä, malleja ja muita.
Elokuvaväkeä. Monien suvut olivat hyvin verkostoituneita -
taide- ja muilla aloilla.
Kun tarvitsin vaikka -
jonkun suunnittelemaan julisteita, tai -
ihan mitä tahansa,
tekstasit viidelle pojalle, jotka kaikki olivat ihastuneita,
ja he tulivat parissa minuutissa.
Sanoin aina: "Ne ovat..."
Sinä sanoit: "Ei se mitään.
Ei se ole iso juttu."
Sinulla oli fanijoukko, johon pystyit tukeutumaan.
Samaan aikaan olosi oli kuitenkin yksinäinen.
Naurat, sillä tiedät minun olevan oikeassa.
Tyttö, miksi et vain soita minulle?
Tekstailet, mutta voisit soittaa viideksi minuutiksi.
Soita nyt vain. Jutellaan hetki.
Olen yrittänyt saada sinua kiinni.
En tahdo asioiden hyytyvän, ja...
Me puhumme jälleen,
emme ole kuukausia juttelematta. Yritän muuttaa asiaa.
Joten ole kiltti ja soita.
Sen sijaan, että tekisin läksyjä,
tanssin huoneessani kuusi tuntia päivässä rentoutuakseni.
Kiitos, kun teet videon kanssamme.
Paras esitys koskaan.
Aivastit vittu paperiisi.
Putken sisään.
Sisäänkö? Luoja.
Oletko lukenut Amerikan Psykon? Hän tekee karmivaa paskaa.
Se on vitun... - Tekeekö?
Yhdessä kohdassa... - Tyyppi tappaa jengiä.
Se ei ole kuin se leffa. - Psykoottista.
Leffa on lälly verrattuna kirjaan.
Bardissa meillä on narratiivinen palautteen muoto.
Se on todella mielenkiintoista, sillä se on myös kuin mini-etnografiaa,
jossa professori tekee muistiinpanoja oppilaista -
eikä vain heidän töistään.
He arvostelevat "luokkakansalaisuutta" -
ja jopa oppilaiden olemusta.
Kun näin arvosanasi, puhuin paljon siitä, että lähdit tunneilta,
myöhästelit ja vaikutit poissaolevalta.
Sanoin: "Sinun täytyy olla ajallaan.
Sinun täytyy olla äänessä tunneilla."
Ja sanoin sellaista, joka tuntuu todella ristiriitaiselta sanoa ääneen,
sillä se on niin kiistanalaista.
Sanoin, ettei tunneilla saa pitää napapaitoja.
Olit shokissa.
Sanoin, ettet saa poistua tunneilta edes vessaan.
Sanoit: "Mitä?" Sanoin: "Ehkä muut saavat, mutta et sinä."
En tuomitse, onko se oikein vai väärin.
Se on syvästi ongelmallista ja kuvastaa vuosisatojen väkivaltaisuutta.
Se on myös tarpeellinen keino -
navigoida kyseisissä instituutioissa saadakseen ansaitsemiaan arvosanoja -
ja tulla nähdyksi maisemassa,
paimentolaismaisemassa, joka lupaa olla utopia,
mutta joka oikeasti toimii tavoilla,
jotka ovat samanlaisia kuin muuallakin,
muualla Yhdysvalloissa,
ja tavat toimivat paikan logiikan mukaan.
Professorit alkoivat kohtelemaan eri tavalla.
Arvosanat parantuivat.
Et kyseenalaistanut mitään, mitä sanoin. Olisit voinut.
Olisit voinut sanoa: "Annie, tämä on naurettavaa."
Siinä olisi ollut itua.
Siinä olisi...
Siinä olisi ollut todella hyvä pointti.
Annie vakuuttaa johtokunnan siitä, että saan viettää lukukauden Ghanassa -
huolimatta akateemisista vaikeuksistani.
Se on vallankumouksellisten panafrikkalaisten maa.
Kwame Nkrumah.
Ensimmäinen pääministeri siirtomaista vapautetussa Afrikassa.
Emäntäni antaa minulle lempinimen "Ulkomaalainen".
"Olet amerikkalainen", hän sanoo.
Kerron, että olen ensimmäistä sukupolvea.
Hän nauraa ja käskee olla puhumatta syödessäni.
Tro-trosta -
näen paidattoman miehen leikkaamassa sokeriruokoa machetella.
Siinä näen maneerit.
Siinä näen isäni.
Terve. - Kaikkien mikki on päällä.
Onko kaikki kunnossa? - Hei.
Kaikki kunnossa? - Haloo?
Mahtavaa, kiitos.
Kaikki?
Kuuluu. - Hyvä. Audrey, tahdon sinua, muru.
Aloitatteko?
Kyllä.
III. Zombimaailmanloppu
Kaveri näyttää siltä, että on huumeissa tai jotain.
Sataa, ja hän vain vaeltelee ympäriinsä.
Mitä hän käyttääkään... - Moikka.
...hänellä on paljon voimaa.
Hullusti voimaa.
Onko hän kyllästynyt lapsi vai uhka turvallisuudelle?
Joku, joka näki hänen kävelevän Cleveland Parkissa -
oli niin huolissaan, että soitti poliisille.
Paikalle saapuu partioauto, ja sekunteja myöhemmin...
Laukaus ammuttu. Mies maassa. Musta mies. Ehkä 20-vuotias.
Uhkailetko vetää minut ulos omasta autostani?
Hän ei tehnyt mitään! - Sinut täytyy pysäyttää, olet epäilyttävä.
On pysähdyttävä valkoisen viivan taakse. - Pysäytä sinä tätä.
Anna auton avaimet. - Ai siksi, etten käyttänyt vilkkua?
Teet tämän... - Mene tuonne!
He tappoivat sen pojan ilman... - Hei!
Astu ulos tai vedän sinut ulos. Se oli käsky.
Käänny ympäri. - Ulos autosta!
Käänny ympäri.
Harmaa huppari ja joko farkut tai verkkarit ja valkoiset tennarit.
Seuraatko häntä?
Joo. - Ei tarvitse tehdä niin.
Olen tyytyväinen poliisilaitoksen tukeen. En tehnyt mitään väärää -
ja tämä oikeudenkäynti tulee osoittamaan sen -
ja odotan sitä innolla.
Jou, näitkö Russell Westbrookin eilen illalla?
Sinulla on 47 pistettä ja...
Neljäkymmentäseitsemän, 15 levypalloa ja 11 syöttöä.
Luoja. - Mistä puhut?
Hän jauhaa vittu... - Futiksestako?
Koripallosta. - Koripallosta.
Sori.
Minusta on siistiä, että osa pelaajista -
juttelee...
Siitä, mitä on meneillään? - Joo.
Joo. Totta. - Olen samaa mieltä.
Tarkoitan... - On niin paljon pelaajia...
En ole samaa mieltä. - ...ja paljon...
Todellakin.
Meneillään on liikehdintää, ja...
Kulttuurisia muutoksia on tapahtunut viimeisten 20 vuoden aikana, jotka...
Mustille on nykyään enemmän mahdollisuuksia...
Toki. - ...on enemmän ihmisiä,
joista nuoret mustat voivat ottaa mallia.
Se on hyvä asia...
En tiedä, tarkoittaako... - Valkoiset...
Asema, jossa pitää olla sanoakseen jotain tuollaista, on -
tyrmistyttävä.
Jäbä, anna minulle tiili -
ja kerro, mihin rakennukseen heitän sen,
jos niin täytyy tehdä, mutta minusta...
Meidän pitäisi... -Älä huoli.
Aiotko heittää ilmaa? - Mitä?
Ei. - Mikä eturintama on?
Eturintama?
Jos minua ei tahdota mukaan taisteluun, niin mitä...
En väitä sen olevan käänteistä rasismia,
sillä minusta se on typerä juttu.
On kuluttavaa -
heitellä kyttiä asioilla ja mellakoida.
Mistä vitusta oikein puhut? En ymmärrä.
En ole vihollinen. Obama sanoi näin.
Toistan vain hänen sanomansa.
Se on työn alla. - Ymmärrätkö -
syvään juurtuneen epäinhimillistämisen -
ideassa edistyksestä?
Ymmärrätkö sen?
Jos aiot nähdä minut sellaisena, niin minusta tuntuu...
En tiedä, miten osallistua tähän keskusteluun.
Mitä tarkoitat? - Sanonpahan vain.
Todellakin. Minulla ei ole aavistustakaan mustien kokemuksesta tai...
Jaoimme ajatuksia. - Tunnen vihamielisyyden.
Olemme liittolaisia. Yritämme selvittää tätä.
Puhumme strategioista... - Kuinka kauan se prosessi kestää?
On kulunut 400 vuotta, ja nähdäkseni prosessin aikana...
Voisitko olla keskeyttämättä? - Selvä.
En väitä, ettenkö olisi etuoikeutettu...
Meidän on nyt rauhoituttava, sillä tämä on muuttumassa hieman...
Ei niin, että kaipaisimme lisää poliiseja. - Uutisissa puhutaan mustien tappamisesta,
kun on jopa useampia tapauksia, joissa...
Mitä minun pitäisi tehdä? - Miksi minun pitää antaa vastaus?
En ole vastaus vitun valkoiseen ylivaltaan.
Mikset sinä vittu ota selvää, mitä pitää tehdä?
Olet vittu valkoinen mies. Ota selvää.
Se on totta.
Se oli liiallista yksinkertaistamista...
Tuo oli typerästi sanottu.
Mikä oli typerää?
Keskustelumme kontekstissa.
Murhaaminen? - Ei ole niin yksinkertaista.
Murhasinko jonkun? - Tajuatko?
Se ei... - Lähden.
Yksinkertaistat liikaa. Yritämme kes...
Tapoinko jonkun sanoilla? - Odota. Ei...
Ei. Minne menet?
Vitut Annien kunnioitettavuuspolitiikasta.
Siinä ei ole mitään kunniakasta, että yrittää sulautua järjestelmään,
joka on suunniteltu tuhoamaan sinut.
LOPETTAKAA POLIISIVÄKIVALTA
Olen peräisin mustasta miehestä, jolla on työläisen kädet,
väsynyt hengitys ja kuninkaallinen asento.
Olen varustautunut melaniinilla kohdatakseni valheet,
mutkikkaat ja mehukkaat, samalla kun he janoavat kuolemaani.
Mustan naisen sakko,
kypsänä anteeksiantavaisuuteeni huolimatta ihmiskunnan historiasta.
Raivoisa, joten mielenterveyteni murhaa syyt olla vihainen.
Jumala, tuo minut takaisin mustana joka kerta.
Olen valmistunut yliopistosta ja palannut New York Cityyn.
Muutan tätini taloon Brooklyniin ja nukun hänen ruokasalinsa lattialla.
Ystäväni muuttavat yhteen -
ja alkavat työskennellä toistensa vanhemmille.
Baby Grandin avajaiset ovat mahtava ilta.
Filmini katkeaa.
Vietän päivän venäläisessä kylpylässä.
Tunnen olevani eristyksissä,
mutta ainakin minulla on Michael.
Tapaamme yhteisen ystävämme punk-keikalla Williamsburgissa.
Muutamaa kuukautta myöhemmin törmään häneen aamuneljältä L-junassa.
Sen jälkeen hän pyytää minua ulos,
joka päivä vastaan kieltävästi vuoden ajan.
En ole koskaan nähnyt romanssia läheltä.
Mutta vihdoin olen samaa mieltä.
Michael, erotettu yksityiskoulusta.
Bronxin poika, jonka juuret ovat Intiassa ja Puerto Ricossa.
Hänellä on kaksisuuntainen mielialahäiriö ja röntgenkatse.
"Jonain päivänä hankimme lapsia -
ja perustamme urbaanin maatilan keskustaan.
Pukeudut silkkiin ja kävelet ympäri kotia."
Kolme kuukautta eromme jälkeen -
hän hyppää George Washington -sillalta -
lähellä puistoa, jossa meillä oli ensitreffit.
Olen kyllästynyt itkemään,
etkä ole ilmaantunut.
Ehkä minun pitäisi kirota sinua
tai sitten rukoilla vuoksesi.
Musta pulu, musta pulu,
missä oikein olet?
Älä leiki kulkurin ylpeydelläni,
koska kiintymyksesi olisi pitänyt olla minun,
eikä kenenkään muun.
Vaikka rakastan sinua hulluna,
et koskaan palaa.
Musta pulu
olet kipuni syy.
En tiedä, mitä vittua tuossa lukee.
Tahdon olla vapaa
elämään elämääni -
kenen tahansa kanssa.
Jumala, anna voimaa,
sillä minun täytyy -
etsiä hänet.
Bravo!
Vaikka olenkin eksyksissä, sanon.
Vaikka oletkin valtava, he sanovat.
Kuun valaisemana yönä -
esi-isäni heräävät henkiin hohtavana maalina maan päällä.
Vaikka olen eksyksissä, sanon.
Vaikka oletkin valtava, he sanovat.
Yksi iskee silmäänsä minulle ja toinen sylkee päälleni.
Vaikka olenkin eksyksissä, sanon.
Vaikka oletkin valtava, he sanovat.
IV. PUHELU TULEE TALOSTA
Tämä on pieni laatikko, jossa on minipelikortteja.
Täällä on rukousnauha.
Tässä on toinen rukousnauha.
Tässä talossa on paljon rukousnauhoja.
Täytin juuri 25 vuotta.
Täällä ovat kaikki valokuva-albumit.
Muutan takaisin kotiin, koska en tiedä mitä muuta tekisin.
Siinä on viboja.
Tunnetko sen vibat?
Kiireisenä taiteilijana en huomaa, että veljeni häpeää, että jaamme huoneen.
En tiedä. Se on kai syy, miksi olen niin...
Coño, vie tuo pois täältä!
Tänä iltana menen Sashan Musta rakkaus -illalliselle.
Tuntuu, ettet koskaan kuuntele minua.
Absurdia. -Coño, voit selittää paremmin.
Tiedän, mutta olet tielläni, joten... En tiedä, miten minun pitäisi tehdä se.
En välitä siitä, että olen vienyt äitini sängyn.
Ja päässäni on ääni. Minä teen niin.
Hän nukkuu sohvalla.
Halusin salaa tietää, oliko siellä narikkaa,
koska jos ei olisi, kukaan ei näkisi asuani.
En välitä. Isä on iloinen siitä, että palasin.
Mijita, tulet aina puhumaan aivan liikaa.
Et osaa lopettaa.
Yksi uudenvuodenlupauksistani on kokata enemmän,
sillä tahdon varata aikaa ruuanlaittorituaalille.
Se on tärkeää itsensä huolehtimisen kannalta.
Tunnen ainekset ja jutut, joista pidän,
ja ostan aina samaa.
Ajoimme Alexin...
Ajoimme...
Oletko kunnossa, äiti? - Olen.
Voisitko yrittää avata korvasi -
ja kuunnella, mitä sanon? Se on...
Rebeca, en tahdo aloittaa.
Miksi?
Sinun täytyy...
Vähennä kunnolla tuota vitun aggressiivisuutta.
Vähennä sitä, muuten emme pysty tähän.
Anteeksi. - Et usko olevasi...
Minä lähden.
On absurdia... - Se häiritsi minua!
Sain juuri hoitoa ja sanoin lääkärille: "Ei, minun täytyy kävellä."
"Etkö voisi odottaa, kunnes asiat rauhoittuvat?"
Täytyykö sinun kävellä East Sideen asti?
Kerroit. - Miksi manipuloit?
Kerroit siitä. - Olet itsenäinen ihminen.
Äitinä olet suhteessamme hallitseva osapuoli,
joten tämä on syytäsi.
Muistatko sen päivän?
Se on sinun vika jos kenenkään.
Tämä on rehellinen keskustelu siitä, miten kohtelet itseäsi.
Se ei liity minuun. - Selvä.
Menit näinkin pitkälle.
Ystävä hankkii minulle haastattelun arvostettuun tuotantoyhtiöön.
Edellisenä iltana varaan ensimmäisen suihkun.
Kun herään valmistautuakseni,
veljeni juoksee ohitseni ja lukitsee oven.
Ensin pyydän kiltisti.
Ei vastausta.
Hän laittaa suihkun päälle ja soittaa musiikkia.
Kun koputan, musiikkia käännetään kovemmalle.
Anelen äitiäni auttamaan.
Vajoan silmittömään raivoon,
kun katson haastatteluajan lipuvan ohi.
Äiti moittii minua oven paukuttamisesta.
Käännyn ja kuristan häntä.
Mitä hän etsii?
Miksi sinun täytyy tulla jauhamaan tuota paskaa,
jota kenenkään ei tarvitse tietää?
Unohda se. Elämä ei ole helppoa.
Coño.
En voi olla pessimisti... sillä olen elossa.
Pessimismi tarkoittaa, että on hyväksynyt -
ihmiselämän olevan akateeminen asia.
Olen siis pakosta optimisti.
Minun täytyy uskoa, että voimme selvitä kaikesta, mistä täytyykin.
Havaittavassa maailmankaikkeudessa on noin kaksi biljoonaa galaksia.
Joten muuta elämää on oltava olemassa.
Mutta lähimmälle tähdelle kestäisi 100 000 vuotta matkustaa.
Tällä planeetalla,
jotta selviäisimme universumimme valtavuudesta,
olemme luoneet suunnan ja ajan,
jotka ovat kehittyneet sosiaalisiksi rakenteiksi -
ja muiksi harhoiksi,
jotka antavat meille merkitystä,
toisen harhan.
Joka päivä yhdistymme upeilla tavoilla -
pitääksemme metanarratiiveja yllä.
Kun saa lapsen,
sitä tajuaa, että tämä paska on totta.
Tämä on rakkautta.
Kaikki muu menettelee,
mutta se on aitoa.
Äitini puolella -
venezuelalaiset perivät intohimoa, kestävyyttä ja lamauttavaa harhaa.
Isäni puolella -
dominikaanit perivät rohkeutta, kunnianhimoa -
ja väkivaltaista raivoa.
Beba.
Rohkea.
Jääräpäinen.
Narsisti.
Kroonisesti julma.
Olemassaolon tarkoituksena on antaa tilaa kaikelle tälle.
Pelkään, että perheeni ei enää koskaan puhu minulle.
Lupaan,
että tämä on viimeinen kerta, kun vasikoin.
Rakasta niin syvästi kuin se olisi ikuista.
Mutta mikään ei ole ainaista.
Puhu ylpeänä lapsillesi, missä ikinä heidät löydätkin.
Kerro heille, että olette orjien jälkeläisiä,
ja että äitisi oli pimeyden prinsessa.
Tekstitys: J Keto