Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Fogd fel: Minden tetted következményeket von maga után.
Nem... Nem forgathatod ki a szavaimat.
Régebben nagyon kedves voltál, de már nem vagy az.
Dühös vagy, bizalmatlan
- és ingerlékeny. - Levágtad a hajad.
Beleveted magad. Mindenkit...
- Afrót növesztettél. - Frusztrált vagy.
- Fekete vagy és hangos. - Ezek nem azért történnek...
- Iskolába akartál járni. - Ez helytelen és veszélyes.
- Ezt várod el tőlem... - Ezt passzolom.
...és számomra ez túl sok volt.
Ezt hagyjuk!
Te sosem mondasz vagy teszel semmi rosszat.
Folyton engem ajnározol,
- de miattad látok másképp. - Ezt hagyjuk!
Most én jövök.
Senki ne szóljon közbe!
Ez itt az én világom.
Ez az én szemszögem.
Itt rólam szól minden.
Itt enyém a hatalom.
Az Újvilág gyermekeként
az erőszak a DNS-embe van kódolva.
Ősi fájdalmat hordozok magamban, melyet én magam sem értek igazán.
És a hozzám legközelebb állóknak ártok vele.
Mindannyian megörököljük az őseinket sújtó átkokat.
De megtörhetjük ezt az ördögi kört,
ha folyamatosan harcba szállunk önmagunkkal.
Látom, ahogy a családomat sújtó átkok lassan felemésztenek minket.
Hát harcba szállok.
És lesznek áldozatok.
Ez nem lehet az örökségünk.
I. AZ ÁTOK
ÜDVÖZÖLJÜK NEW YORKBAN INFORMÁCIÓ ITT
A szüleim beleszeretnek New Yorkba. A 70'-es években járunk.
Nem tudom, hol vannak a cseresznyék. Menj kávézóba!
Mindent feláldoznak,
hogy mi legyünk a legszegényebbek a Central Park nyugati oldalán.
A testvéreimmel, Juancarlossal és Raquellel egy szobán osztozunk.
Én vagyok a legfiatalabb.
Sajnálom. De nem fogok bocsánatot kérni, mert...
A szüleim a nappali padlóján alszanak.
Ugyanazok a rohadt problémák. Rohadt Washington.
Szerinted miért Washingtonban történik ez? Már senki nem kompromisszumkész.
Már nem hithű keresztények.
Nem mindkettőnek lenni egyszerre, hanem csak az egyiknek, és...
Igen, dr. Huntt. Hogyne.
Szombatonként anya sült halat készít főzőbanánnal.
Amikor senki nem figyel, a bugyimba dugom, és lehúzom a vécén.
Miért kérdezgeted, hogy ki hogy van? Aki jól van, azt ne kérdezd!
Tudod, anya, igazán kedves dolog,
- ha érdeklődsz mások hogylétéről. - Aha.
Ez egyáltalán nem megosztó.
Legtöbben azt mondják: „Köszönöm, jól vagyok. Hát te?”
Vasárnaponként a szüleim Lucky Dube zenéjére táncolnak a konyhában.
A fájdalom auraként veszi körbe őket.
Nem kell bocsánatot kérned. Csak őszinte vagyok.
Tudod mit, Beca? Nyertél.
- Van szőlőzsírod, apa? - Van.
Emlékszel, milyet használtál kiskoromban?
A CENTRAL PARK NYUGATI OLDALA
- Ki kellett nyomni. - Igen. Az a... Blistex.
Tudtommal egy cukornádültetvényen születtem.
És anyám azt mesélte, hogy látta azokat a gyerekeket,
azokat a fiatal...
Azokat a fiatal fiúkat, akik ott vágták a cukornádat.
Ezek 17-18 éves gyerekek voltak, már nem volt foguk,
és szakadt ruhákban jártak.
És ő elhatározta, hogy az ő gyerekei nem jutnak erre a sorsra.
Hogy az ő gyerekei különbet érdemelnek.
Szerintem ekkor döntöttek úgy, hogy a városba költözünk.
Hogy elköltözünk onnan, és a városban telepszünk le,
hogy nekünk jobb életünk legyen.
Trujillo tábornok.
- Trujillo tábornok. - Trujillo tábornok.
Érdekes, hogy mindannyiuknál
hat-hét kép található Trujillo tábornokról,
míg Szűz Máriáról egy sem.
Minden dominikai tudja,
hogy aki szembeszáll Trujillóval, az vagy börtönbe kerül, vagy elmenekül.
A polgárháború során rengeteg halottat láttam az utcán,
és sokakat, tudják...
Ha valaki kiment az utcára, így kellett kimennie,
különösen akkor, ha férfi volt.
Így kellett sétálni.
És az ágy alatt aludtunk.
Mindenki az ágy alatt feküdt. Anyám oda fektetett minket.
És minden... Minden... Hogy is hívják? Minden matracot az egyik ágyra tett.
Úgy gondolta, ha betéved egy golyó, a matracok felfogják.
Amikor Johnson lett az elnök,
megnyitotta Amerika határait a harmadik világ bevándorlói előtt.
Azelőtt csak a gazdagokat, a milliomosokat engedték be.
Ko-ko!
- És... - Apa, szólj rá Ko-kóra!
Ko-ko, nem!
Mondtam az egyik barátomnak, hogy megpróbálunk bejutni az USA-ba,
erre ő jól kinevetett.
„Azt hiszed, feketéket akarnak oda?
Nem engednek be. Nem fognak beengedni.
Ráadásul szegények vagytok.” Kinevettek. És...
Azt mondták: „Lószart mentek ti az USA-ba.”
„Az USA-ba készültök? Lószart mentek ti az USA-ba!”
Ez nagyon megmaradt.
Mert túl idegesítő vagyok?
Nem, hija. Ez vicces. Ha nem nevetsz...
Ezért nem jöhetek.
Ne mondd ezt! Tudod, hogy veled szeretek a legjobban lenni.
Komolyan, veled szeretek a legjobban lenni.
Apu elmeséli, milyen volt 17 éves korában élőben látni Jimit Woodstockban.
Azt mondja, mindenkinél jobban ismerem őt.
Mégsem tudom, honnan erednek a gesztusai.
Amikor dühös vagyok, az apjára emlékeztetem.
Abuelo.
Cukornád.
Macsete.
Kézben tartott öv.
Írástudatlan.
Büszke.
New Yorkba hozott egy kilenc tagú néger családot,
amikor Trujillo etnikai tisztogatásba kezdett a hazájában.
Izgatottak voltatok, amikor New Yorkba érkeztetek?
- Vagy tetszett? - Aha, de én csalódott voltam,
mert a Bedford-Stuyvesant negyed láttán nem hittem a szememnek.
Úgy festett, mint egy európai város, ami leégett a 2. világháborúban.
Azt hiszem, ez 66'-ban vagy 67'-ben volt.
ÁLLJ!
Amikor először megláttam a Central Parkot, eldöntöttem, hogy a környéken fogok lakni.
És így is tettem. Ezért lakom ott.
És sosem fogok elköltözni.
Várjunk csak!
Úgy érzem, nálunk megosztó téma...
Igen, tudom.
...hogy egy egy hálószobás lakásban nőttünk fel.
És te kiállsz a döntésed mellett, mondván:
- „Azt akartam...” - Mert akkor,
mint tudod,
választhattunk az egy hálószoba és a költözés közt,
de hol találtam volna korlátozott lakbérű ingatlant?
Abban az épületben korlátozták a lakbéreket, ezért fért bele.
Érted?
Ha elköltözöm onnan, és három vagy négy hálószobás lakást keresek,
ami megfizethető,
olyan környékre kellett volna költöznünk, ahol egyikőtök ma már biztosan nem élne.
A mi környékünk sem volt túl jó akkoriban...
- Csak nem volt annyira... - Ez sokkal jobb volt, mint azok a helyek.
Ez volt a legjobb, amire futotta.
Érted? Ez volt a legjobb, amire futotta.
Ez volt a legjobb, amire futotta.
Ko-ko, te rosszcsont!
Hol van a teaninom?
Megvan a vitaminom.
Raquel, elkísérhetlek, és kamerázhatok?
Amíg elmegyek a Bravóba?
- Aha. - Komolyan? Oké.
- Közeli! - Ne! Istenem! Ne már!
Elég!
Kérlek.
Ne tedd bele a filmbe, hogy cigizem,
mert akkor Gordi és anya megtudják.
- Oké. - Nem tudják, hogy visszaszoktam.
Tini nindzsa teknőcök.
Miért kaptatunk felfelé, miközben cigizem?
Mint valami rossz dohányos.
- Ezek az emberek akkora lúzerek. - Tessék?
A közösségi kert.
Ez megmenthetett volna fiatal koromban.
Ezt gyerekkorunkban tették ide,
és ez egy szar környék volt.
Nem engedték, hogy ott játsszunk. Próbáltam beszélni velük,
hogy ezt-azt ültethessek.
Felsős koromban érdekelt a kertészkedés,
de elzavartak.
Azt mondták: „Van egy közösségi kert a környéken.”
Itt csak fehérek voltak,
akik boroztak vagy...
kisebb összejöveteleket tartott itt a sok kis kertész.
Emlékszem, mi nem mehettünk be.
Itt táncikáltak a fehér kölykök halloweenkor,
nekem meg tökre tetszett, de nem engedtek be.
Elnézést!
Mi a helyzet a közösségi kerttel?
Bemehetünk, vagy...
Persze.
De bementem.
Átmásztam a kerítésen, de kidobtak.
- Átmásztál a kerítésen? - Aha. Át.
Mindig itt füveztem.
Ezért zavartak el egy csomószor.
De akkor is.
Emlékszel, hogy bajba kerültem,
- mert crackes fiolákat vittem a suliba? - Aha.
- És a projektemre? - Ja.
A közösségi kertben találtam őket.
A crackesek is ott lógtak.
Ők hagyhatták ott.
Miről szólt a projekt?
Hogy olyasmit vigyünk be, ami jellemző a környékünkre,
és én nem tudtam mik azok.
Nekem tetszettek,
mert sok olyat láttam, és jópofa volt a tetejük.
- Aha. - Tarkák voltak.
Elmosogattam őket,
fogtam egy kis cserepet, amit a közösségi kertből loptam,
és tettem bele földet,
meg a kis crackes fiolákat, amiket körbe rendeztem,
- egyet pedig a földbe állítottam. - Tök jó!
Azt hittem, kész műalkotás.
De baj lett belőle.
Mi történt?
Azt hitték, crackes fiolákat vittem a suliba.
Hogy anya crackfüggő.
Ez történt.
Ha én apu kislánya vagyok,
Juancarlos pedig anyu kisfia,
akkor a nővéremmel annyira nem törődnek, hogy az számomra felfoghatatlan.
Kiveszi a nagypapám macsetéjét a szekrényből, és a szüleimet ijesztgeti.
Tőle kapom az első füves cigimet tízévesen,
hogy bocsánatot kérjen, amiért fojtogatott.
Aznap nagyon jól mulattunk.
Ösztöndíjjal végez egy New England-i bentlakásos gimiben,
de ejti az egyetemet, és drogosokkal ugrál fel tehervonatokra.
Agorafóbia.
Segély.
Magánzárka.
Pusztítás.
És beteges hazudozás.
Most két lánya van, akik megöröklik a mi átkainkat.
Ötödikben be kell öltöznünk a hősünknek.
A többiek elnököknek és a Power Rangers tagjainak öltöznek,
Én pedig Raquel hatására Harriet Tubmannek.
Kölcsönkérem a nővérem ruháját és fejpántját,
és a sminkjével csinálok ostorcsapásnyomokat a hátamra.
Brokkoliból készítek ültetvényt egy régi cipősdobozban.
Az egyetlen fehér Ken babám a rabszolgatartó,
és a többi Barbie-m és Kenem a rabszolga.
Raquel nagyon büszke rám.
Video Music Box. Péntek esti buli.
Itt Ralph bácsikátok a legjobb helyről.
Ahogy láthatjátok, a stúdióban vagyunk,
ez pedig az M.O.P.-remix volt Busta Rhymes és Teflon haverjaimmal.
A mai vendégeim Marley Marl és Pete Rock cimbim
itt, a Future Flavas show-ban, ki ne hagyjátok!
Ez a Future Flavas, vágjátok, hogy nyomjuk.
Várj csak! Itt egy kalóz!
Itt így nyomják.
Mi van Juancarlosszal?
Apu?
Hát, ezt... Ezt inkább hagyjuk!
Hagyjuk ezt a kérdést!
A hetedik szülinapomon apu a Disney Worldbe visz minket.
A bátyámmal összeveszünk a kocsiban.
A könnyeim láttán apa némaságba merül.
Juancarlos emlékei szerint
apánk ekkor beszél vele utoljára.
VEGYESBOLT
„Patkány vagy. Hallod?
Patkány vagy.”
Lázasan jövök haza a suliból.
Juancarlos az ágyamat használja asztalnak.
„Hé, nem érzem jól magam, le kell feküdnöm.”
Nem mozdul.
„Hallottad, mit mondtam?”
Bemászom az ágyba.
Még most sem mozdul.
Meghalljuk, hogy apu hazaért.
Juancarlos végre elviszi a cuccát...
és még két évig nem szól hozzám.
Amikor elpanaszolom ezt anyunak, spiclinek hív.
Hát másnap felhívom a munkában,
hogy elmondjam neki, szar alak.
Szeretem a költészetet.
A metaforákat, a hasonlatokat, a szójátékot.
Hogy olyan szavakat használnak, amiknek két-három jelentése van.
Juancarlos csak akkor szól hozzám, ha kijön egy új Jay-Z-album.
Egy ütemben négy hang van, egy verze pedig 16 ütemből áll.
Lekapcsoljuk a villanyt, és végighallgatjuk az albumot,
aztán kielemezzük a szöveget.
Van pár szám, amit csak később értesz meg,
amikor már többet tapasztaltál,
és csak akkor válik világossá a mondandója.
A fősulin megtudom, hogy ez alapos olvasás és kritikus gondolkodás.
Ezt felejtsük el, és kezdjük elölről!
Várhatnánk úgy öt percet?
Miért?
Mert nagyon hervasztó a viselkedésed.
Hát, pedig...
Én csak az igazat mondom.
Anyukám kér öt percet.
Ko-ko! Gyere csak!
És ki fog beszélni? Te?
Ez egy interjú. Előbb te beszélsz.
Francba!
Kellemes ez a szellő.
Hát nem jó így eltölteni a napot?
Hát...
De, ha épp nem zaklatnak.
Az anyám, Veronica
a Pace Egyetemre jön tanulni a venezuelai Caracasból.
Hátrahagyja a margaritai vakációkat, a rá szabott ruhákat
és az első szerelmét, hogy elmeneküljön az anyjától.
A nagyi egy elbűvölő, skizofréniával küzdő nő.
Az 1950-es években egy jól menő ruhagyár tulajdonosa.
Ekkor hat hónapot tölt a pszichiátrián.
Anya látja, hogy az őrök leslagolják őt, amikor rosszul viselkedik.
Anyám nem képes minket fegyelmezni.
Ehelyett a szobában üti magát egy övvel.
Minden azzal kezdődött, hogy szültem egy gyereket,
méghozzá 1990. május 9-én.
A Rebeca nevet kapta,
és „Bebecának” becéztem.
Ebből lett a „Bebe.”
Aztán pedig a „Beba.”
És a Beba tetszett a legjobban.
És ez ráragadt.
Milyen volt... Milyen fekete gyerekek anyjának lenni?
Erre nem tudok mit mondani.
Eszedbe jut bármi olyan tapasztalat,
ami azzal kapcsolatos, hogy fekete gyermekeid vannak?
Nézd, Rebeca, én latin vagyok,
és a gyerekeimet is annak neveltem, mert máshoz nem értek.
Mást nem ismerek. Semmi mást.
Fogalmam sincs, milyen amerikainak, fehérnek vagy feketének lenni.
- Szóval nem jut eszedbe... - Mindent...
Mindent arra a tudásomra alapoztam,
amit venezuelai latin nőként szereztem.
Mindennek ez volt az alapja.
És mi van azzal, amikor Venezuelába jártunk,
és mindenkinek szóltál, hogy ha csúfolják a hajunkat,
vagy megjegyzést tesznek a bőrszínünkre, kiakadsz?
Nem gondolod, hogy ez azzal kapcsolatos, hogy fekete gyermekeid vannak?
Aha. Hát... Nem, mert...
Ez azért volt, mert a latinok tudatlanok.
És azt hiszik, nem normális, ha göndör a hajad.
És én... És én csak...
Amikor kicsik voltatok, figyelmeztettem egy barátomat,
hogy szóljon mindenkinek, hogy ne mondják, hogy a gyerekeim hajával baj van,
mert ez nem igaz.
Hogy teljesen normális a hajatok.
Ennyi. De nem volt semmi más.
És el tudod... Bocs. El tudod mondani, hogyan...
Mit hogyan?
Anya, most komolyan. Nem tetszik ez a mikroagresszió.
Így viselkedsz a kamera előtt?
Nem érdekel. Ez gáz.
Ez a mikroagresszió,
amit az egész interjú során tanúsítasz, ez gáz.
- Nagyon. - Oké, Rebeca. Folytassuk!
Csak mondd, hogy hagyjuk abba!
De mindjárt végzünk. Kiről beszélsz?
Nem... Tudom, de... Nem tetszik a kisugárzásod.
Szóval térj magadhoz, hagyd ezt,
- és válaszolj, vagy hagyjuk! - Én próbálom.
Oké, épp azt próbálom tenni.
Elég volt, ehhez már idős vagy.
- Nem vagy tinédzser. - Na!
- Már nem vagy tinédzser. - Pihenj öt percet!
Sajnálom. Kérlek.
Lószart sajnálod.
Ha úgy döntesz, nem leszel ilyen agresszív,
akkor kezdj el kérdezősködni!
Ha úgy döntöttél, majd akkor.
Addig ne!
Oké, kezdhetjük.
Gyerekként Mendoza Fríában töltöm a nyarakat.
Egy kis faluban, ami a venezuelai Andokban található.
A bácsikám jön értem a reptérre,
és öt államot szelünk át a hazáig vezető út során.
Minden este más családtagomnál alszom.
Abban a templomban van az elsőáldozásom, ahol a nagyszüleim összeházasodtak.
Az első csókom Rogelióval csattan el a küszöbükön.
Éveken át támaszkodott tökéletesen az ajtóban, amikor elsétáltam ott.
Ekkor járok utoljára ebben az országban.
VÉN TROTTY
ÉHSÉG
Az egész világot bejárom az után kutatva, amit Venezuela adott nekem.
Szabadság.
Feltétlen szeretet.
És egy saját szoba.
A következő nyáron New Yorkban maradok, és egy seggfejnek adom a szüzességemet.
Tizenhét vagyok.
II. AGYMOSÁS
Próbálj változtatni, meg fogsz háborodni Ezen a sorson, ezen a módon
Ezen a helyen, hat adag van velem
Mert majd felfigyelnek rám Bár csak sikítok némán
Végem van, némán sikoltok Ennyit mondok
Nagy gáz van a bandában Nincs béke, nincs vége
Ebben a parkban sötét van Nincs poén, nincs napfény
Ennek a ribancnak vége Béke
Shakespeare lángra lobbantja az elmémet.
És ezt még a gimi golyóálló ablakai sem tudják megakadályozni.
„Mert éjszaka erről álmodtam.”
„Én is.”
„Mit?”
„Azt, hogy aki álmodik, csaló.”
Összeverekszem ezzel a jamaikai sráccal, Achkeemmel, amiért feketének hív.
Hogy merészeli?
Susan, egy pszichiáter antidepresszánst ír fel nekem.
Miután rengetegen lesznek öngyilkosok, anyám kidobja a pirulákat.
Miss Johnson által ismerem meg Maya Angelou-t és az afrolatin kifejezést.
Néhény latin elkezd Frederick Douglassnek hívni.
Aznap este, mikor megtudom, hogy felvettek a Bardra,
hatvan háztömbnyit sétálok Bob Dylan „How Does It Feel?”-jét hallgatva.
KÍNAI NEGYEDI JÁTÉKTEREM
FELVÉTELKÉSZÍTÉS CSAK ENGEDÉLLYEL
A meseszép Hudson-völgyben ébredek.
Tizennyolc éves vagyok.
Andy Warhol a király.
A The Beatles az isten.
És a biztonságunk miatt az órákat néha a pad alatt tartják.
Művészlélek feketékkel élek.
Vagy velük lógok, vagy a fehér barátaimmal.
Sosem vegyítem őket.
Pár idősebb lány figyelmeztet a házból.
„Sosem fog rád emberi lényként tekinteni.”
De én szerelmes vagyok, és átnézek rajtuk, amíg el nem ballagnak.
Durva titkaink vannak.
Megemelhetnénk úgy 15-re?
Irány a bár!
Én nem mehetek oda.
Miért nem?
- Sosem lehetnék elnök. - Nem derül ki.
Nem fog... Ez nem kerül fel Facebookra, meg sehova máshova.
Komolyan?
A barátaim a legfontosabbak.
Imádják, amikor spanyolul beszélek.
Biztonságban érzik magukat tőle.
Az új kétrasszú harvardi tanár,
Annie ismertet meg Hegellel és Octavia Butlerrel.
Amikor elkezdtél a Bardra járni,
azt hiszem, úgy...
70 vagy 80 alulreprezentált kisebbségi diák volt
az egész iskolában. Nagyon kevés.
És téged azonnal befogadott
ez a közeg.
Ezzel nemcsak egy fehér társaság tagja lettél,
hanem a gyönyörű emberek csoportjáé is.
Olyan barátaid voltak,
akik a Bardon töltött éveik során magazinban szerepeltek,
a ragyogó élet rovatban.
Mivel ők a felső tízezer tagjai voltak,
művészek, színészek, modellek, ilyesmi.
Filmesek, akik családja nagyon jó kapcsolatokkal rendelkezett
művészeti és egyéb területeken is.
Bármikor... Ha gondom akadt, például ha szükségem volt...
Ha plakátot kellett terveznünk, vagy...
Ha bármi kellett, akkor csak...
Olyankor írtál öt srácnak, akik mind odavoltak érted,
és ők perceken belül ott voltak.
Én pedig mindig azt mondtam: „Ők csak...”
Erre te meg, hogy: „Ugyan már!
Ez csak ez meg az. Nem nagy cucc.”
Szóval volt egy csomó rajongód, akikre számíthattál.
De... Ugyanakkor tudom, hogy te is egyedül érezted magad.
És most nevetsz, mert tudod, hogy igazam van.
Csajszi, miért nem hívsz fel?
Folyton írsz, de felhívhatnál öt percre.
Hívj fel! Dumáljunk egy kicsit!
Száz éve próbállak elérni.
Nem akarom veszni hagyni ezt, és...
Végre újra beszélünk, meg ilyesmi,
ne legyen az, hogy hónapokig nem dumálunk, szeretnék ezen változtatni.
Szóval kérlek, hívj fel!
Ahelyett, hogy beadnám a házit,
napi hat órán át táncolok a szobámban, hogy levezessem a feszültséget.
Köszi, hogy szerepelhetünk.
Ez legjobb műsor.
Rátüsszentettél a kurva papírodra.
A lyukba is belement.
A lyukba? Jézusom!
Olvastad az Amerikai pszichót? Full beteg benne a faszi.
- Kibaszott... - Tényleg?
- Az egyik részben... - Csomó embert megöl a fickó.
- Nem olyan, mint a film. - Elmebeteg.
A film estimese a könyvhöz képest.
A Bardon van egy narratív formája a visszajelzésnek,
ami nagyon, de nagyon érdekes, mert ez egyfajta etnográfia is,
mely során a professzor jegyzetel az adott diákról,
és nemcsak a munkáját,
hanem az úgynevezett „osztálypolgárságát”
és a viselkedésmódját illetően is.
Így amikor megláttam a jegyeidet, beszéltünk arról, hogy kimész az óráról,
késve érkezel és nem figyelsz oda.
Azt mondtam: „Először is, időben kell érkezned.
Minden órán meg kell szólalnod.”
És ez olyasmi, amit nem szívesen mondok ki hangosan,
mert annyira problémás.
De szóltam, hogy nem jöhetsz haspólóban órára.
Ezen megdöbbentél. Azt is mondtam, hogy mosdóra sem mehetsz ki.
Ezen is kiakadtál. Mondtam, hogy nem mehetsz ki.
Hogy talán más igen, de te nem.
Nem akarom megítélni, hogy ez helyes-e.
Bár mélyen problematikusnak tartom, és évszázados elnyomást tükröz.
Ugyanakkor ez szükséges ahhoz,
hogy boldogulj ezekben az intézményekben, a megérdemelt jegyeket kapd,
és hogy észrevegyenek ezen a terepen,
ezen a gyönyörű területen, mely utópiának ígérkezik,
de valójában olyan módon van kialakítva, és úgy működik,
mint a világ többi része, az Egyesült Államok többi része,
és amire ugyanazok a szabályok érvényesek.
A professzorok egyből másként kezdtek kezelni.
A jegyeid is javultak.
Bár megtehetted volna, nem kételkedtél semmiben, amit mondtam.
Mondhattad volna, hogy ez nevetséges.
És lett volna benne valami.
És lett volna...
És lett volna benne igazság.
GUINEAI-ÖBÖL
Annie meggyőzi az igazgatóságot, hogy hadd töltsek egy félévet Ghánában...
...az egyetemi próbaidőm ellenére.
Ez a pánafrikanista forradalmár, Kwame Nkrumah hazája.
A dekolonizált Afrika első miniszterelnökéé.
A vendéglátóm „Külföldinek” szólít.
Azt mondja: „Te amerikai vagy.”
Mondom neki, hogy csak első generációs.
Nevet, és szól, hogy ne beszéljek evés közben.
A kisbuszról
meglátok egy félmeztelen férfit, amint cukornádat vág egy macsetével.
És felismerem a gesztusait.
Apám gesztusait látom.
- Üdv! - Mikrofonok bekapcsolva.
- Helló! - Üdv!
- Minden oké? - Hahó!
Aha, szuper. Köszi.
Többiek?
- Be vagyunk kapcsolva, - Audrey, kellesz nekem, bébi.
Te kezded?
Én kezdem? Ja, tényleg.
Kokain
Kokain járja át a szívem És járja át az agyam
Kokain
Ó, drága kokain
Mikor ma felébredtem Úgy kínzott az éhség
És nem akartam mást reggelire Csak jó kis kokaint
Kokain
Ó, drága kokain
Kokain
Kokain járja át a szívem És járja át az agyam
Kokain
Ó, drága kokain
Kokain
Kokain járja át a szívem És járja át az agyam
Kokain
Ó, drága kokain
III. ZOMBIAPOKALIPSZIS
Ez a fickó úgy fest, mint aki rosszban sántikál, vagy drogos.
Esik az eső, ő meg csak mászkál és nézelődik.
- Bármit is vett be... - Értem.
...pokolian erős.
Igen, elképesztően erős.
Ez csak egy unatkozó gyerek, vagy veszélyt jelent a közbiztonságra?
Valakit, aki látta a Cleveland Parkban mászkálni,
elégé aggasztott ahhoz, hogy rendőrt hívjon.
Egy járőrautó érkezik a helyszínre, és pár másodperccel később...
Lövést adtam le. Sérült férfi. Fekete férfi. Úgy 20 éves lehet.
Maga... Fenyeget, hogy kirángat az autómból?
Ő nem tett semmit!
Meg kell állítanom, mert gyanús.
Áthajtott a stopvonalon.
Stopvonal? Elég ebből!
- Kérem a kulcsot. - Amiért nem indexeltem?
- És ezt amiért... - Menjen oda!
- Ok nélkül ölték meg a... - Hé!
Szálljon ki, vagy én szállítom ki. Jogomban áll kötelezni rá.
- Forduljon el! - Szálljon ki!
Forduljon el!
Sötét, szürke kapucnis felső,
és farmer vagy melegítőalsó, illetve fehér teniszcipő.
Követi őt?
- Igen. - Oké, nem kell ezt tennie.
Nagyon elégedett vagyok a rendőrség segítségével. Ártatlan vagyok,
és ezt a tárgyaláson bizonyítani is fogom, ezért már nagyon várom.
Láttátok Russel Westbrookot tegnap?
Asszem 47 pontot dobott... És...
Negyvenhét pont, 15 lepattanó, és vagy 11 gólpassz.
- Azta! - Miről beszéltek?
- Még mindig kurvára... - Fociról?
- Kosárlabdáról. - Kosárlabdáról.
Bocsi.
Szerintem király, hogy néhány játékos
beszél a... tudod.
- Erről a szarságról? - Aha.
- Ja. Ez igaz. - Szerintem is.
- Hát... - Annyi játékos van, aki...
- Szerintem nem. - ...és még több...
Az tuti.
Elindult valami. És szükség van...
Az elmúlt 20 év során történtek olyan kulturális változások...
Most több lehetősége van a feketéknek, mint amikor...
- Az tuti. - Most többen vannak,
akikre a fekete gyerekek felnézhetnek.
Ez jó, és...
- Nem tudom, hogy ez... - A fehérek...
Hogy azt gondolod, vagy abban a helyzetben, hogy ilyet mondj...
egyszerűen elképesztő.
Akkor adj egy téglát, jó?
És mondd el, melyik épülethez vágjam hozzá,
ha ezt kéne tennem, de...
- Szerintem azt kéne... - Nyugi!
- A semmit dobod el? - Mi?
- Nem. - Mi van előtérben?
Mégis mi?
Ha nem akarják, hogy balhézzak, akkor mit...
Nem mondom, hogy ez fordított rasszizmus, mert szerintem az baromság.
Szerintem tök fölösleges dolog vagy energiapazarlás
megdobálni a rendőröket, törni... Zavargásban részt venni, meg ilyenek.
Te miről beszélsz? Ennek semmi értelme.
Én nem vagyok az ellenséged. Ezt Obama mondta.
Nem is én mondtam... Csak tőle idéztem.
- Azon vagyunk... - Érted te egyáltalán...
hogy mennyire mélyen gyökerezik a progresszió eszméjében
a dehumanizáció?
Fel tudod ezt fogni?
Ha most így fogsz rám tekinteni, egy kicsit úgy érzem...
Nem tudom, hogy kapcsolódjam be ebbe a beszélgetésbe.
- Hogy érted ezt? - Csak mondom.
Igazad van. Fogalmam sincs, milyen feketének lenni vagy...
- Csak ötletelünk. Van egy cél. - Ellenséges vagy.
Egy oldalon állunk. Megoldást keresünk.
- Stratégiát keresünk. - Meddig fog ez tartani?
Mert ez már több mint 400 éve megy, és azt látom, hogy a folyamat során...
- Ne szólj már közbe! - Oké. Jó.
Nem mondom, hogy nem vagyok kiváltságos.
Most mind higgadjunk le, mert ez kezd...
- Nem kell több rendőr. - A hírekben
csak azt látni, hogy egy fekete megölt egy másikat,
pedig legalább ugyanannyiszor vagy többször fordul elő...
Mit kéne tennem?
Miért nekem kell erre válaszolni?
Én segítsek a kibaszott fehér felsőbbrendűségeden?
Találd ki te, hogy mit kell tenned!
Fehér vagy, baszod! Találd ki!
Igen, ez igaz.
Ezt túlságosan leegyszerűsítetted...
Szerintem hülyeséget mondtál.
Mit... Mi volt a hülyeség?
Csak... Ha a mostani témánkra szorítkozunk.
- Ez nem gyilkosság? - Ez összetettebb.
- Megöltem valakit? - Érted?
- Ez nem. - Na csá.
Leegyszerűsíted. És próbálunk...
- Gyilkoltam a szavaimmal? - Várj!
Ne! Várj, hova mész?
Picsába a tisztelettudással, Annie!
Mégis minek kéne beilleszkedni egy olyan rendszerbe,
amit az elpusztításodra hoztak létre?
LÁZADJ! ELÉG A RENDŐRTERRORBÓL
Apám egy fekete férfi munkáskézzel,
NEW YORK-I RENDŐRSÉG
ki fáradtan szuszog, de büszkeséggel.
Testem tele van melaninnal, hogy szembeszálljak a hazugsággal,
mely komplex és rút, számomra tán nincs kiút.
NE LŐJ FEKETE VAGYOK
Fekete nő rendben,
Megbocsátás támadt bennem, bármit is követett el eddig az ember.
TISZTELET
Dühöngök, így józan eszem elnyomja ezt, hogy ne kelljen megbocsátónak lennem.
IGAZSÁGOT
Istenem, hadd szülessek mindig feketének!
Lediplomáztam, és visszatértem New Yorkba.
SZERETET CSALÁD
GONOSZ SZELLEM
PÉNZ MUNKA
EGÉSZSÉG ELLENSÉG
SIKERTELENSÉG
SZVÍESEN LÁTUNK MINDEN VALLÁSOST
A nénikém brooklyni házába költözöm, és az étkezőben alszom a padlón.
A barátaim összeköltöznek,
és egymás szüleinek kezdenek dolgozni.
A Baby Grand karaokebár megnyitója óriási buli.
Nagyrészt nem vagyok magamnál.
kiszállítás - helyben fogyasztás
MENNYEI ÍZEK A SZOMSZÉDBAN
Az orosz fürdőben töltöm a napot.
Egyedül érzem magam,
de legalább Michael van nekem.
Williamsburgben találkozunk először, egy közös barátunk punkkoncertjén.
Pár hónappal később hajnali 4:00-kor összefutunk a vonaton.
Utána randira hív,
és egy éven át mindennap visszautasítom őt.
Sosem volt részem románcban.
De végül beadom a derekam.
NYITVA - KÍNAI ÉTELEK HELYBEN ÉS ELVITELRE
Michaelt kicsapták egy magániskolából.
Ő egy bronxi kölyök, indiai és Puerto Ricó-i gyökerekkel.
Bipoláris zavarral küzd, és belelát az ember veséjébe.
„Egy nap gyerekeink lesznek,
és a külvárosban fogunk gazdálkodni.
Te meg selyemben fogsz flangálni, meg ilyenek.”
Három hónappal a szakítsunk után leveti magát a George Washington hídról,
a park közelében, ahol az első randink volt.
Belefáradtam a sírásba,
és te nem kerültél elő.
Nem tudom, átkozzalak-e,
sírjak utánad vagy imádkozzam érted.
Fekete galamb, fekete galamb
merre, mondd merre vagy!
Ne játszadozz törékeny büszkeségemmel,
mert csak engem kéne szeress,
és senki mást.
Bár őrülten szeretlek,
mégsem fogsz visszatérni hozzám.
Fekete galamb,
te tehetsz a fájdalmamról.
Nem tudom, mi a fasz jön.
Szabad akarok lenni,
élni az életem,
azzal, akivel én akarom.
Istenem, adj erőt,
mert belehalok,
ha nem találom meg.
Bravó!
Szép volt!
Oly elveszett vagyok, mondom.
Oly végtelen vagy, mondják.
Egy holdfényes éjjelen
őseim fluoreszkáló festék képében megelevenednek.
Oly elveszett vagyok, mondom.
Oly végtelen vagy, mondják.
Egyikük rám kacsint.
Egy másik leköp.
Oly elveszett vagyok, mondom.
Oly végtelen vagy, mondják.
IV. MAGAD ALATT VÁGOD A FÁT
Ebben a kis dobozban miniatűr kártyák vannak.
Itt egy rózsafüzér.
Meg itt is egy.
Tele van velük a ház.
Betöltöm a 25-öt.
Itt vannak a fotóalbumok.
Hazaköltözöm, mert nem tudom, mi mást tehetnék.
Van egyfajta hangulata. Érzitek?
Lefoglal a művészkedés, nem tűnik fel, hogy a bátyámnak kínos a közös szoba.
Talán azért vagyok ennyire...
Coño, vidd azt innen!
Ma este elmegyek Sasha feketéket ünneplő vacsorájára.
Úgy érzem, sosem figyelsz rám.
- Vicc. - Te jobban el tudd mondani.
Tudom, de útban vagy, így nem tudom, hogy kéne.
Nem érdekel, hogy kisajátítottam anyám ágyát.
És a saját hangom megy a fejemben.
Most a kanapén alszik.
Tudni akartam, van-e ruhatár,
mert ha nem lett volna, senki nem látja a ruhámat.
Nem érdekel. Apa örül, hogy hazajöttem.
Mijita, folyton be nem áll a szád.
Nem tudod, mikor kell hallgatni.
Az egyik újévi fogadalmam, hogy többet főzök,
mert több időt akarok szánni magamra a főzés által.
Ez nagyon fontos, mert így törődöm magammal.
Tudom, milyen hozzávalókat szeretek, és mindig ugyanazokat veszem.
Elmentünk Alexhez...
Elmentünk...
- Jól vagy, anya? - Igen, jól.
Megpróbálnál figyelni rám,
és meghallani, amit mondok? Ez...
Rebeca, nem akarok ebbe belemenni.
Miért?
Muszáj...
Vegyél vissza ebből a kurva agresszióból!
Vegyél vissza az agressziódból, vagy befejeztük.
- Bocs. - Nem gondolod, hogy...
Mert elmegyek.
- Csak abszurd, hogy... - Ez fájt!
Mert most lett vége a kezelésemnek, és mondtam az orvosnak: „Sétálok.”
„Nem pihenne inkább még egy kicsit?”
Muszáj elsétálnia az East Side-ig?”
- Te mondtad. - Miért manipulálsz?
- Te mondtad. - Önálló emberi lény vagy.
Te vagy a domináns a kettőnk kapcsolatában,
így ez a te hibád.
Emlékszel rá?
Ha ezért valaki is hibás, az te vagy.
Most arról beszélgetünk, hogyan bánsz magaddal.
- Ennek semmi köze hozzám. - Oké.
Miattad fajult ez idáig. Te tehetsz róla.
Egy barátom állásinterjút intéz nekem egy neves produkciós cégnél.
Előző este bejelentem, hogy másnap én zuhanyzom először.
Amikor kezdenék készülődni,
a bátyám befut a fürdőbe, és magára zárja az ajtót.
Először szépen kérem.
Nem reagál.
Megereszti a zuhanyt, és zenét kapcsol.
Amikor kopogok, felhangosítja.
Könyörgöm anyának, hogy segítsen.
Féktelen dühbe gurulok,
ahogy látom elérkezni és elmúlni az interjú időpontját.
Anya leszid, amiért dörömbölök az ajtón.
Megfordulok, és fojtogatni kezdem.
Mit keres?
Minek kell kiteregetned ezt a sok szart,
amihez senkinek semmi köze?
Tedd túl magad ezeken! Nehéz az élet.
Coño.
Nem lehetek pesszimista... mert élek.
A pesszimisták úgy gondolják,
hogy az emberi élet csupán tudományos kérdés.
Így csak optimista lehetek.
Kénytelen vagyok hinni, hogy túlélhetünk mindent, amit muszáj.
A megfigyelhető világegyetemben megközelítőleg két trilló galaxis van.
Így máshol is léteznie kell életnek.
De 100 000 évig tartana eljutni a legközelebbi csillagig.
Ezen a bolygón,
hogy értelmet adjunk az univerzum végtelenségének,
megalkottuk az idő és az irány fogalmát,
melyek társadalmi konstrukciókká,
és más illúziórendszerekké váltak,
hogy úgy érezzük fontosak vagyunk, ami egy újabb illúzió.
Nap mint nap látványos formákban gyűlünk össze,
hogy fenntartsuk ezeket a metanarratívákat.
Amikor gyereked lesz,
rájössz, hogy ilyet még nem tapasztaltál.
Ez a szeretet.
Ehhez semmi nem fogható.
Ez az igaz szeretet.
Anyám révén
a venezuelaiaktól szenvedélyt, szívósságot és téveszméket örököltem.
Apám révén
a dominikaiaktól bátorságot, ambíciót
és sértett dühöt.
Beba.
Bátor.
Makacs.
Nárcisztikus.
Krónikusan kegyetlen.
A létezés célja, hogy ennek teret biztosítson.
Félek, hogy a családom többé nem áll szóba velem.
Ígérem,
most utoljára vagyok spicli.
Szeress olyan hevesen, mintha a szereteted örök volna!
Csak a semmi az örökkévaló.
Minden helyzetben büszkeséggel beszélj a gyermekeiddel!
Mondd el nekik, hogy rabszolgák leszármazottjai,
és hogy az anyjuk fény volt a sötétségben!
A feliratot fordította: Tóth Norbert