Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
Bob Ross je zvyklý namalovat krajinku za méně než 26 minut,
lehce pod délku jedné epizody
jeho populárního seriálu.
Seriál se jmenuje Radosti malování.
Ahoj, jsem Bob Ross.
Pokud se díváte poprvé,
rád bych vás pozval, abyste vzali štětce a připojili se k nám.
Strávíte uklidňující půlhodinku s mistrovskými díly přírody.
Každý z nás někdy během života
toužil namalovat obraz.
Věřím, že v každém z nás se ukrývá umělec.
A my vám ukážeme, jak toho umělce najít.
Když takhle nějakou dobu malujete,
začnete si všímat detailů v obraze.
Když je vidíte, využijte je.
Musíte je využít, jsou jako dárky.
Využijte je.
Kvůli tomu maluju.
Protože si můžu vytvořit jakýkoliv svět.
A bude tak šťastný, jak šťastný ho chci mít.
Neštěstí máte dost ve zprávách.
Kdo to je?
To je Bob Ross!
Nejslavnější malíř v historii vesmíru.
Tenhle člověk vám každý týden na PBS během půl hodiny ukáže pravou magii.
Tohle namaloval Bob Ross. Není to nádhera?
Ano.
Rád bych vám představil svého syna Steva.
- Jsem rád, že jsi tady, Steve. - Díky, tati.
Spoustu let toužím po tom, aby se ten příběh dostal ven.
Hrozně dlouho.
V minulosti jsme zažili opravdu těžké dny.
Touhle technikou nejlépe maluje hory můj syn Steve.
Syčák jeden.
Hory vážně umí.
Třeba ho dostanu do pořadu.
On o tom samozřejmě nikdy nikomu neřekl.
Vždycky byl
velmi tichý. Nemluvil o tom.
Vůbec nepochybuju, že bude těžké přemluvit lidi k rozhovorům.
Co provedli, byla ostuda.
A lidé by to měli vědět.
Měli by to vědět.
Na tomhle plátně mám absolutní moc.
Vždycky můžu utéct k plátnu
a vytvořit si jakoukoliv iluzi.
A teď jsou tady Regis Philbin a Kathie Lee Giffordová.
Zdravím vás. Ahoj, Reegi.
Zdravím, rád vás vidím. Je úterý, 3. prosince 1991.
Dívám se tady na Boba Rosse.
Chvíli jsem myslel, že namaluje náš portrét.
Ale kouká na nás a maluje horu.
Proslavily ho hlavně jeho krajinky, Reegi.
- Bobe, maluješ portréty? - Špatně.
- Radši maluju stromy a keře. - Ano, keře a stromy ti jdou.
Maluješ zpaměti, Bobe?
Dvanáct let jsem žil na Aljašce, tam beru hodně inspirace.
BOBŮV SYN
Jak se cítíš?
Unaveně.
BOB ROSS TEKUTÁ OLEJOVÁ BARVA – BÍLÁ
ŠŤASTNÉ MENTOLKY
Všechno se to stalo tak dávno.
Musím ty vzpomínky v hlavě hledat.
Na začátku otec s matkou malovali staré pánve na rýžování zlata.
VICKY ROSSOVÁ
Když jsme se poznali, rád maloval.
Někdy maloval ve dvě ráno, i když v osm musel být v práci.
Bob byl u letectva.
Převeleli ho na Aljašku.
Tak jsme se vzali.
A o pár měsíců později už jsem čekala Steva.
Bob miloval les, zvířata, stromy.
Opravdu miloval.
Často pozoruji přírodu.
I kdyby vás malba nenaučila nic jiného,
naučí vás dívat se na přírodu jinýma očima.
ALJAŠSKÝ UMĚLEC S OLEJEM A PLÁTNEM
Bob chtěl dělat něco užitečného.
Něco, co ho bavilo.
A nejvíc se věnoval malbě.
Co to dělá? Maluje nový obraz?
A stihne ho dokončit.
Namaluje ho za 30 minut?
To je pozadí, Bobe? Začínáš pozadím?
Ano, použijeme dvoupalcový štětec a namalujeme sem šťastné pozadí.
- Jo. - Ten Bob je ale šťastný chlapík, co?
- Ukážu vám, jak na to. - Šťastný chlapík. Bobe?
Připlatíme, když se od nás necháš v únoru ostříhat.
Přemýšlím, jestli je to trvalá.
- Ne? Jsou přírodní? - Odhalíš moje tajemství?
Spousta lidí za takový účes dost utratí. A ty máš ty vlasy od boha.
Od boha a od kadeřníka.
Vždycky byl na vlasy.
Rád zkoušel různé účesy.
To bylo v televizi poznat podle toho afra.
To afro nebylo skutečný, byla to trvalá.
Bob říkával, že si každých pár měsíců nechává utáhnout pérka.
Pamatuju si, jak maloval.
Každý den mi doslova spadla brada.
Díval jsem se na ta umělecká díla, která se najednou objevila.
Ahoj.
Můžeme začít vzadu.
- Jistě. - Půjdeme dozadu.
Do starého studia.
UMĚLEC A PŘÍTEL
- Podíváme se, kde ta radost začala. - Tak do toho.
Poprvé jsem Boba potkal před 42 lety.
Zaplatil si u mě kurz malování.
Jako první obraz
měl namalovat to, co nejvíc miluje.
Hned jsem věděl, že je schopný malíř.
Ale rozhodně bych velice nerad
budil dojem, že jsem byl Bobův učitel.
Ostatní lidé z kurzu také pokládali štětce
a chodili se dívat, co Bob dělá.
A on publikum miloval. Odjakživa.
Táta začal s tradiční malbou, ale ta ho přestala bavit.
Otec byl ten typ člověka, který pracoval na jednom projektu,
ale v hlavě
už měl zároveň hotovou polovinu dalšího projektu.
Měl tolik různých plánů,
neustále nad nimi přemýšlel.
Nesoustředil se na to, co se děje kolem něj.
Rodiče měli nestabilní vztah.
Nakonec se rozvedli.
Tou dobou jsme žili ve Spokane ve Washingtonu.
Tehdy poznal Jane Zanardelliovou.
Byla sekretářka velitele základny, na které jsme žili.
Do otce se hrozně zamilovala.
A on ji miloval k smrti.
Ale můj otec vždycky myslel jen na svou další malbu.
KOUZLA OLEJOMALBY III
Hurá! Tak se na to musí.
Musím se zavřít do té všemocné bubliny.
Bob viděl video Williama Alexandera,
které ho velice oslovilo.
Skoro jsem zuřil, když jsem Alexandera prvně viděl v televizi.
Za pár minut dokázal vytvořit něco, co mně trvalo dny.
Musí to jít rychle. Nepatlejte se s tím hodiny.
To je moc detailů.
Lidé, co nemalují,
by si mysleli, že člověk na tom obraze pracoval rok.
Olejomalba zabere dny, měsíce, nebo i roky.
PROFESOR UMĚNÍ
Bill Alexander dělal vše rychleji díky technice mokrá do mokré.
Nejdříve natřu plátno všemocnou bílou.
Obvykle na plátno nanese šeps. Bílý, šedý, nebo černý.
Trochu pařížské modři.
Není to moc barvy.
Na šeps pak vrství olejové barvy.
Technika se jmenuje „alla prima“, tedy první pokus.
Svedete s ní, co se suchými barvami nejde.
UMĚLECKÁ HISTORIČKA
V polovině patnáctého století se používala na vlasy a na některé látky,
dosáhli jste tak iluze textury a pohybu.
Ale nejvíce techniku alla prima proslavil impresionismus.
Alla prima je tedy velmi starý vynález.
Bob řekl, že by ho moc rád poznal.
Armády už měl plné zuby.
Chtěl malovat.
Znal jsem ženu, která pozvala Williama Alexandera
do svého studia na kurz.
Bob a William si rozuměli.
Viděl jsem Alexandera v televizi,
jako miliony lidí, a ohromil mě.
Rok jsem se s ním snažil spojit. Učil jsem se od něj.
A když jsem odešel z armády,
nabídli mi místo instruktora v Magic Art Company.
VÝSLUŽBA
INSTRUKTOR BOB ROSS KURZ KOUZLA OLEJOMALBY
Učil po celém Východním pobřeží.
Prodával barvy, plátna i štětce. To k těm programům patřilo.
BILL ALEXANDER PŘEDSTAVUJE BOBA ROSSE
Já Boba Rosse poznal v obchoďáku v Muncie roku 1982.
BOBŮV PŘÍTEL
Předváděl tam, jak maluje.
Fascinoval mě, protože jsem taky maloval.
Měli jsme hodně společného a stali se z nás přátelé.
Byla tam s ním bělovlasá dáma.
Pomáhala mu prodávat obrazy.
Později jsem zjistil, že to byla Annette Kowalská.
Představím vám svou kolegyni a přítelkyni Annette Kowalskou.
- Vítej u nás, Annette. - Díky, Bobe.
Otec poznal Kowalské přes Annette,
která přišla na kurz k Billu Alexanderovi.
Annette už byla dobrá umělkyně.
Bill neměl otevřený žádný kurz,
ale ona zjistila, že Bill Alexander má chráněnce jménem Bob Ross.
Něco hledala. A našla to v Bobu Rossovi.
A nešlo jen o malbu, bylo v tom něco víc.
Cítila se jako znovuzrozená. Inspirovaná.
Přišla jsem o syna, velice jsem truchlila.
Byla jsem tak zničená,
že jsem celé dny jen ležela na gauči a koukala na televizi.
Smrt jejího syna ji navždy změnila.
Annette potřebovala něco, co by ji vytáhlo z depresí.
Zavolala jsem Bobovi a řekla: „Nevím, co to v tobě je,
ale měli bychom to stáčet a prodávat.“
SPOLEČENSKÁ SMLOUVA
Vzala ho domů za Waltem a řekla: „Tenhle chlapík je kouzelník.
Měli bychom s ním začít podnikat.“
Bob podle mě tou dobou nechápal, jaká budoucnost ho vlastně čeká.
Nedělal to pro peníze.
Ale Kowalští rozhodně ano.
Kowalští Boba nabádali, aby se osamostatnil.
SPISOVATEL
Řekli mu, že jsou ochotní do něj investovat.
Své podnikání postavil na tom, co ho naučil Bill Alexander.
Pořádal kurzy.
Dali mu novou kariéru. A vlastně nový život.
Tehdy Boba Rosse ještě nikdo neznal. Jeho jméno bylo neznámé.
Jednou řekl: „Chceš se mnou do Chicaga?
Budu tam mít velký kurz a potřebuju pomoc.“
Doletěli jsme do Chicaga a víte, kolik přišlo lidí?
ROSSŮV SEMINÁŘ ZRUŠEN!
Aby ušetřili peníze a měli všechnu práci na jednom místě,
nastěhovali jsme se ke Kowalským.
Na rok a půl, možná dva roky.
A bylo to velmi zajímavé.
Walt a Jane se starali o veškerou administrativu.
Byly to dva sezdané páry,
ale jeden manžel pracoval se ženou toho druhého a naopak.
Poznávali jsme je víc a víc.
Když bylo třeba si něco říct jako rodina,
šli do vedlejší místnosti a mluvili tak, aby je ostatní neslyšeli.
TAJNÉ
Walter v té době zrovna skončil u CIA.
PROGRAM HISTORICKÝCH REVIZÍ CIA
Jako někdo, kdo pracoval pro vládu,
využíval své staré kontakty a známé, aby uspěl v podnikání.
Kowalští si své pracovní hovory vždycky nahrávali.
Na sluchátku měli přidělaný mikrofon,
což mi vždycky přišlo zvláštní.
Někdy si říkám, jak by to všechno dopadlo,
kdyby nikdy nepoznal Annette a Waltera.
Možná to pro něj mohlo být lepší. Nevím.
Na tuhle otázku nikdy nenajdeme odpověď.
Po zaznění tónu zanechte vzkaz a poté zavěste.
Tady Dana Jester, volám nazpátek.
Tak se mi ozvi.
Díky, ahoj.
Lidé, co nám slíbili rozhovor, se teď snaží vycouvat,
protože se bojí Kowalských.
Kowalští rádi podávají žaloby, takže to je děsí.
VÍCE NEŽ TUCET LIDÍ, KTEŘÍ ZNALI BOBA,
ODMÍTLI ÚČAST NA TOMTO NATÁČENÍ ZE STRACHU ZE SOUDNÍ ODVETY.
Tak dobře. Za pět, čtyři…
Předávám tento všemocný štětec našemu všemocnému Bobovi.
Děkuji, Bille.
Od místních přišlo tolik žádostí o kurz, že jsme se rozhodli ho uspořádat.
Brzy tady budeme učit spoustu nových všemocných malířů.
Rodiče se rozhodli natočit reklamu.
JOAN, DCERA KOWALSKÝCH ROZHOVOR V RÁDIU
Když Bob maloval, manažer televizní stanice řekl:
„To jeho malování je pozoruhodné, natočíme s ním televizní pořad.“
Kowalští věděli, co Bill Alexander se svým pořadem dokázal,
tak je napadlo, že by tak získali nové publikum.
A více zájemců o kurzy malování.
Takže jejich skromný začátek, který nebyl ekonomicky udržitelný,
se najednou stal velmi výnosným.
Natáčeli jsme v obýváku starého domu.
Ten černý závěs zakrýval krb a tak dále.
A zvukařský pult byl v kuchyni.
Vizi z našeho srdce přeneseme na plátno.
RADOSTI MALOVÁNÍ PRVNÍ EPIZODA
A naučíme vás, jak uděláte totéž.
Tak do toho. Namalujeme si obrázek.
Za jeden den natočil tři epizody.
To byla spousta práce.
Malovat a dokončit celou krajinku za 28 minut bylo samo o sobě těžké.
Ale to byl jen začátek.
Samé: „Natoč tu paletu tímhle směrem.“
„Už ti zbývá jen tolik a tolik času.“
„Sakra, vzor nám spadl na zem přímo během natáčení.
Co mám dělat? Je lícem dolů.“
„Co si teď počneme?“
Tohle je váš výtvor. Můžete si dělat, co vás jen napadne.
Ale zlepšoval se.
Už jste nadšení? Budete malovat s námi?
Zvládnete to.
PŮVODNÍ STUDIO WIPB
Z tohohle úhlu si to ani nepamatuju. Už je to spousta let.
Tohle je možná to místo, kde natáčeli poprvé.
A já pak byl na jiném místě.
Hele.
Jo. Je tu spousta vzpomínek na Boba Rosse.
Tohle bylo studio.
Lidé sem můžou přijít a připomenout si Boba.
Tady na podlaze máme kříž, tady podle nás byl stojan na plátno.
Víme, že ho různě přesouvali.
Lidé pořád říkají: „Nenakreslím ani čáru. Já nemám talent jako ty, Bobe.“
RADOSTI MALOVÁNÍ DRUHÁ SÉRIE
Hloupost.
Talent je rozvíjený zájem.
Dokážete všechno, co jste ochotní trénovat.
A tohle není výjimka.
Ve druhé sérii se zbavil těch brýlí
a začal věřit tomu,
že to možná půjde líp, než si myslel.
REŽISÉRKA RADOSTÍ MALOVÁNÍ
Na pořadu jsem pracovala od začátku. Napadlo mě: „To bude zábava.“
Režírování jsem měla ze všeho nejradši. Ráda lidem říkám, co mají dělat.
Nejdřív měl na straně vzorovou malbu,
takže jsme věděli, co maluje.
Ale později začal malovat zpaměti.
Zbývá nám asi minutka.
Kdykoliv jsem řekla, že má dvě minuty:
„Tak si namalujeme velký strom!“
A pokaždé jsem byla nervózní, jestli ten obraz stihne dokončit.
Připravení? Tohle je vaše zkouška odvahy.
Tady bude.
V tom je ta zábava. Buďte odvážní. Riskujte.
Tak dobrá, zkouška odvahy.
Tady by měl být velký strom.
A tenhle velký strom udělá dvě věci.
Zaprvé, přivede režisérku k šílenství.
Ale také všechno zatlačí do pozadí.
Dodá nám to perspektivu.
Bylo to jako kouzlo.
A pokud jde o Boba Rosse, když se nedaří,
poradí vám to, co každý dobrý učitel.
Vyřešte to v klidu.
Řekne vám, jak to napravit.
Ahoj. Jsem rád, že jste tady. Já tady jen tak lelkuju.
Spousta lidí mi píše ze všech koutů země:
„Co mám dělat, když mám obraz napůl hotový a nelíbí se mi?“
A já pořád říkám,
že neděláme chyby, jen šťastné náhody.
Zbořil tu myšlenku,
že se člověk musí narodit s talentem,
s nějakým darem od boha,
aby mohl malovat. Není to pravda.
Věřil, že každý může něco tvořit.
Nedávno jsem měl ukázku v obchoďáku
a jeden muž mi řekl:
„Bobe, já nemůžu malovat, protože jsem barvoslepý.
Vidím jen tóny šedé.“
Takže dnes si namalujeme šedý obraz, ať poznáte, že každý může malovat.
Bob byl zkrátka takový.
Nevěděli jste, že máte takovou moc, co? Ale vy to dokážete.
NEDĚLE, 30. ZÁŘÍ 1984
Pohnete horami, stromy i řekami.
PŘES 40 STANIC PBS VYSÍLÁ RADOSTI MALOVÁNÍ
Začneme trochou půlnoční černé.
A možná tu máme i šťastný mráček, který žije přímo tady nahoře.
Když jsme byli malí, já a můj bratr Jim,
lehávali jsme na zádech na poli,
dívali se na mraky a pozorovali v nich zvláštní tvary.
BOBŮV NEVLASTNÍ BRATR
Určitě jste to dělali taky.
Bob, kterého znáte z televize, měl ve skutečnosti stejný přístup
k přírodě a všemu ostatnímu.
Dnes vám chci představit pár hostů.
Tohle jsou dvě malé červenky. A jsou to roztomilé potvůrky.
Hej. Copak to děláš?
Miloval přírodu.
Měl kánoi, se kterou vyrážel na jezero.
Nachytal pár ryb, ale vždycky je pustil zpátky.
Žádnou z nich si nenechal.
Říkával, že loví kamerou.
To je Kulihrášek, kapesní veverka.
Spadl ze stromu a jedna milá paní mi ho přinesla,
abych se o něj postaral, než bude dost velký na vypuštění.
Když viděl zraněné zvíře, udělal cokoliv, aby mu pomohl.
Jak cestuju zemí na předváděčky a kurzy, všiml jsem si jedné věci.
Jen dobráci malují.
RADOSTI MALOVÁNÍ SEDMÁ SÉRIE
Každý malíř, kterého znám, je skvělý člověk.
Když začali vysílat ten pořad, každý kurz byl plný.
A spousta lidí se chtěla stát instruktory.
Proto začal školit učitele.
Většina z vás už to udělala.
Myslím tu tenkou vrstvu bílé na plátno.
Tolik sledujete Boba, že už všechno znáte.
Dnes je mi ctí a potěšením vám představit
jednoho z nejlepších učitelů v zemi a mého blízkého přítele.
Představím vám pana Danu Jestera.
Dana cestuje po celé zemi a učí tisíce lidí
Radosti malování.
U nás to začalo.
- Začalo to s námi. - Od prvního dne.
Můj syn Steve je parádní malíř. On zkrátka…
Je tak mladý a nadšený z malování.
Je pěkné vidět mládež, jak se nadchne pro něco takového.
Steve cestuje po celé zemi a učí stovky lidí Radosti malování.
Klepněte si do barvy.
A ta malá místa, která jsou takhle mezi,
a mají být tmavá, stačí jen poťupat.
Bob si užíval, když se noví studenti usmívali
na svůj krásný, čerstvě dokončený obraz.
Je neskutečné, jakou radost jim Bob dělal.
Říkali si: „Páni, to je moje práce? To není možné.“
Ale je.
Tady nejde jen o malování. A myslím, že lidé to vědí.
A užívají si to.
Navzdory svému úspěchu nebyl Ross zcela jedinečný.
Na začátku 80. let v televizi učili i další umělci.
UMĚLECKÝ KURZ JENKINSOVÝCH
Začali jsme v 83. roce.
MALÍŘI KVĚTIN
Stejně jako Bob Ross.
Ross si maloval svoje krajinky,
my jsme malovali květiny.
Bob říkával: „Já jsem na hory a na stromy.“
Také říkal: „Jestli chcete malovat kytky, běžte za Jenkinsovými.“
Na veletrzích jsem s Bobem často večeřel.
A po večeři
jsme se procházeli a zkoušeli jsme, koho budou lidé víc poznávat.
Samozřejmě vyhrával Bob.
RADOSTI MALOVÁNÍ
Jaký byl Bob, když nestál před kamerou?
Byl zábavný.
Řeknu vám jedno tajemství. Dokázal být pěkně ztřeštěný.
Před natáčením vyprávěl neslušné vtipy.
Nejspíš abychom se uvolnili. Ale jinak byl stejný jako v televizi.
Byl zábavný a měl charisma, jaké jste u nikoho neviděli.
V životě byl o něco energičtější.
A měl moc rád rychlá auta.
S tímhle autem se konkurence nemůže měřit.
Nedostižná Corvette od Chevroletu.
Měl Stingray z roku 1969
z ručně tvarovaného sklolaminátu.
Motor 350, všechno plná výbava.
Jednou mě vyvezl v Corvettě a já se ptal, co dělá.
On řekl: „Ukážu ti, co je vzrůšo.“
Ne, že by rád děsil lidi. On je chtěl nadchnout.
To ho vážně bavilo.
Kowalští se starali o tu obchodní část podnikání.
Nechali Boba dělat to, co mu šlo nejlépe. Mluvit s lidmi.
Všichni se snažili dělat svou práci.
Jane byla velmi inteligentní.
A neskutečně dobrá na administrativu.
Naučila mě, že když něco dělám, mám to dělat pořádně. Ne napůl.
Takže spolu s Waltem a Annette se oběma rodinám opravdu dařilo.
Během pěti let se zdálo, že vše jede jako po másle.
Jeho radost a láska prozářily každou místnost.
Cítila jsem se jako součást rodiny.
ČLENKA ŠTÁBU
Každé ráno, když přišel na natáčení,
přišel do kanceláře se šálkem kávy, vyprávěl nám vtipy
a objímal nás.
Pošťuchoval nás jako starší bratr.
Měl srdce ze zlata.
Ale také to byl bavič.
Vezmu náš jemný, míchací štětec.
Je jemný a měkoučký.
A trošku to tady rozetřu.
Jemně.
Sotva se dotýkám.
Jen tak to plátno šimrám.
To je ono.
Ptal jsem se ho, proč v televizi mluví takhle.
A on řekl: „Bill Alexander byl vždycky trochu prudký.“
Už jsem na štětci měl jinou barvu, když jsem maloval ty mraky.
Už je tam dost žluté. Rád bych to změnil.
Jeho hlas byl moc drsný. Byl hyperaktivní a energický.
A můj otec řekl: „Mně se zdá, že nás sledují převážně ženy.
Sleduje nás spousta žen, tak bych mohl zkusit šeptat.“
Vlastně se snažil vytvořit
téměř pravý opak toho, co představoval Bill Alexander.
Naberte je a nadzvedněte.
Načechrejte je, pohlaďte je, natáhněte je.
To je ono.
Mazlete se s nimi.
A jen velice jemně.
Není náhoda, že svůj pořad nazval Radosti malování.
Celé to zapadá do tradičního formátu návodů
na počátku 70. let. Existují například Radosti vaření.
Nebo Radosti sexu.
To byla přímo průlomová publikace.
Dává smysl, že si Bob Ross vybral velmi podobný název.
Mluví velice jemným a uklidňujícím hlasem. Zněl opravdu smyslně.
HLAS ANNETTE KOWALSKÉ
Předstíral, jako by mluvil s jednou ženou. V posteli.
Je to pravda, trénoval si to.
Snažil se znít trochu sexy.
Při natáčení mluvím k jedné osobě.
A jsem do ní úplný blázen.
Je to intimní situace. Lidé si to uvědomují.
Mají pocit, že mě znají. A já zase je.
Velice jemně.
Jen to plátno hlaďte.
Přejíždějte po něm, hlaďte ho.
Teď ho otřepejte.
Vytřeste to ven.
Pokud máte otázky, na které jsme neodpověděli, ozvěte se nám.
Rádi se pokusíme zodpovědět, cokoliv vás napadne.
Pokud to nebude příliš osobní. Tak co tu…
Tohle v televizi číst nebudeme. Dáme ji stranou a přejdeme dál.
Bob měl předváděčku malování.
A když domaloval, řekl:
„Steve, Dano, pojďte sem. Musíte mě chránit.
Ty ženské chtějí podpis a sledují mě. Musím na záchod.“
- Zkusily z něj servat košili. - Blázinec.
Dokonce mu zkoušely vytrhnout chlupy z hrudi.
Bob měl charisma, ale také občas flirtoval.
Flirtoval se mnou a členkami personálu.
UMĚNÍ, NE VÁLČENÍ
Takový zkrátka byl. Okouzlující.
Ale dělal to i proto, aby se lidé cítili dobře.
STRÝČEK DANER, TAŤKA BOB, MAMKA ANNETTE
Bob Annette okouzlil.
Vzpomínám si na setkání s Bobem Rossem v Daytoně.
Každý se s Bobem chtěl vyfotit.
Annette žárlila na vztahy,
které Bob měl s kýmkoliv jiným než s ní.
Když se Bob věnoval někomu jinému, Annette z toho nebyla nadšená.
Je možné, že trochu žárlila.
- Nevím. - Jo.
- Nikdo se nesměl přiblížit. - Jo, přesně tak.
Jaký vztah podle tebe Bob s Annette měli?
Nevím, mám o tom mluvit?
Měl Bob něco s Annette?
Na to se ptal každý.
A odpověď je…
Steve by mohl tušit.
Ano, můj otec a Annette spolu měli poměr.
Když jsme v 80. letech byli na prvních veletrzích,
vyzvedávali jsme je před večeří a většinou vyšli z jednoho pokoje.
Věděli jsme, že mezi nimi něco je.
- To bylo v 70. letech. - Ne, v 80. Až když jsme byli s Weberem.
Každý tehdy spal s každým.
- Dobře, ale vraťme se… - Klidně to vystřihněte, ale tak to bylo.
Vzpomínám si, že byl Štědrý večer.
Slyšel jsem z ložnice hádku.
Jane se ho ptala:
„Ty s tou ženskou něco máš?“
Provalilo se to.
Bob a Jane si to nějak vyřešili.
Ale mezi všemi to vytvořilo propast.
O pár měsíců později,
když jsem šel po chodbě, byla Annette v koupelně.
Šel jsem kolem, dveře byly otevřené.
Seděla tam potmě na záchodě.
V puse měla cigaretu
a dvě další jen tak čmoudily zapálené na popelníku.
Řekla: „Steve,
ty jsi ten jediný, kdo mě má rád.“
A já si říkal: „Páni.“
Jo.
Začala mezi nimi vznikat rivalita.
Když jsem poznala Annette Kowalskou, působili jako dobří přátelé.
Ale časem přestala chodit na natáčení.
Nevím, jestli to měl být takový ten začátek konce jejich vztahu.
Ale spoustě z nás se ulevilo.
Nemohla jsem se uvolnit, když tam byla.
Bylo snazší s Bobem pracovat, když tam nebyla ona.
RADOSTI MALOVÁNÍ S BOBEM ROSSEM VIII
Zdravím. Dnes oslavujeme takové výročí.
Dnes si v pořadu namalujeme náš stý obraz. Není to fantastické?
Vítám vás u desáté série Radostí malování.
- Dvanáctá. - Třináctá.
- Patnáctá. - Sedmnáctá.
Osmnáctá série Radostí malování.
Až skončí tato série, bude za námi přes 230 epizod.
MTV. Nadýchané mráčky, kam se podíváš.
Můj další host se posledních deset dělí o svá kouzla v pořadu s názvem
Radosti malování. Pořád ho sleduju.
O malování napsal několik knih,
nejnovější je To nejlepší z Radostí malování.
Přivítejte Boba Rosse, nejoblíbenějšího učitele umění v Americe.
- Vítej, Bobe. Jsem ráda, že jsi tady. - Moc děkuju.
Jak tě objevili?
Zašli jsme do PBS, že chceme pořad o malování.
Oni souhlasili, a tak to začalo.
Většina lidí malovat neumí, ale fascinuje mě, jak mě baví tě sledovat.
Možná proto, že do 30 minut je to opravdu kouzlo.
Žádný střih. Vidíš všechno, co se děje.
Lidé cítí, že když tě sledují, mohou se to sami naučit.
To je pravda. Dostáváme teď denně 200 až 300 dopisů
od lidí po celé Americe i ze zahraničí,
kteří s námi malují. Jedna dáma přišla na kurz a bylo jí 93 let.
Napsala mi, když jí bylo 94 let.
Prý začala vystavovat a vybudovala si novou kariéru.
Vypadá to snadně. Stačilo pár minut a tady je výsledek.
Naučil bys malovat kohokoliv?
Víte co? Vezměte si palety.
A přejeďte jedním směrem tu tmavou.
A jen tence.
Stačí jen tak ťuknout a trochu zatlačit.
Dobře.
Moc dobře.
- Bobe, podívej se na to! - Výborně.
- Podívejte se, já maluju. - Vedeš si skvěle.
Tak dobře!
Nedávno jsem měl příležitost cestovat do města New York.
Pořádali tam pro děti den v parku
a pozvali nás tam, abychom poznali úžasné obyvatele New Yorku.
PŘIJĎTE SI HRÁT DO CENTRAL PARKU
Tenkrát mi bylo dvanáct a doslechl jsem se,
že v Central Parku se objeví Bob Ross.
Jeli jsme vlakem na Manhattan.
Ani jsme nevěděli, kde je.
Chytili jsme se davu a viděli lidi, jak s sebou nosí obrazy.
Spousta lidí nám přišla ukázat svoje obrazy.
Byl to opravdu neobyčejný den.
Velice neobyčejný.
Udělal si na mě čas a já mu ukázal pár svých výtvorů.
Podepsal se mi na zadní stranu obrazu.
Bob byl přesně takový, jakého jsem si ho představoval.
Den v parku mi otevřel oči.
Došlo mi, jak moc je ten chlapík populární.
Nemohl jsem uvěřit, kolik lidí Boba Rosse znalo.
Nikoho by nikdy nenapadlo, že se jednou proslaví.
Hele, to je ten pán, co maluje v televizi!
Radosti malování se staly nejúspěšnějším pořadem televizní historie.
BOB ROSS JE MISIONÁŘ OLEJOMALBY
Chci vám všem poděkovat za podporu.
UMĚLEC BOB ROSS
Splnili jste mi sen.
MALÁ HVĚZDA, VELKÁ SLEDOVANOST
Lidé potřebují hrdiny.
A Bob se stal hrdinou.
Co se týče té komerční stránky, není pochyb,
že Bob chtěl být známější a oblíbenější.
Měl zájem uspět.
Ale ne tím způsobem jako Kowalští.
KBELÍK NA ČIŠTĚNÍ ŠTĚTCŮ
Celá ta záležitost s korporátem Boba Rosse
byla spíš o prodeji barev, pláten a štětců,
než o učení lidí, jak se mohou stát malíři.
Kdybyste se zeptali Boba Rosse, kolik stojí tuba barvy,
nebo kolik sad na malování prodává,
neměl by po vás odpověď.
Vítejte zpět. Na obrazovce uvidíte barvy, pokud jste je minule nestihli.
Uvidíte barvy, které používáme v každé sérii.
Když Bob začal v televizi, musel si najít distributora barev.
Ross a Kowalští věděli, že náš sponzor byl Weber.
Weber vyráběl barvy,
tak je napadlo, že ho osloví, aby jim vyráběl produkty.
POŘAD RADOSTI MALOVÁNÍ SPONZORUJE WEBER
Byl opravdu vybíravý a chtěl produkt, který odpovídal jeho kvalifikaci.
Složení barev muselo být naprosto správné,
aby tahle technika fungovala.
Ale Walt chtěl vydělat spoustu peněz.
OLEJOVÉ BARVY BOBA ROSSE
Šlo mu hlavně o zisky.
SADA ŠTĚTCŮ BOBA ROSSE
Nemohl šetřit na kvalitě, Bob by to nedovolil.
Bob řekl: „Nevypustím produkty, které jsou špatné
a jenom by mi zničily reputaci.“
Materiální stránka věcí byla důležitá,
ale on to nedělal pro peníze.
Často se o tom dohadovali po telefonu.
Chtěl naučit lidi malovat.
Ale když byla možnost prodávat produkty,
využili toho, aby vydělali peníze.
Na tomhle plátně je váš svět.
Můžete si tu dělat, po čem vaše srdce prahne.
Tady máte absolutní moc.
Tohle je jediné místo, kde mám moc.
Tady jsem diktátor. Můžu dělat cokoliv.
To je na malování to fantastické. Tady máte svobodu.
Volal mi a stěžoval si.
Opravdu nebyl nadšený z toho, jak se situace vyvíjela.
A bylo to pořád horší.
To je moje žena Jane.
- Ahoj, Jane. - Ahoj.
Vedle ní je Annette.
A tuhle malbu bych rád věnoval
těm pár lidem, bez kterých by nevznikly Radosti malování.
A těch několik lidí bych moc rád jmenoval.
První z nich je moje žena Jane.
Podporovala nás a držela nás nad vodou.
A s bláznem každá ženská nevydrží.
Vešel jsem do zadní ložnice
a asi teprve podruhé v životě jsem viděl tátu brečet.
A…
Byl v klubíčku stočený na zemi.
Jane zjistila, že má rakovinu.
A ne moc dlouho potom Jane umřela.
Moc rád bych vám poděkoval.
Zmínil jsem, že jsem ztratil svou ženu.
A obdržel jsem stovky dopisů
od lidí z celé země, kteří mi vyjadřovali soustrast a podporu.
Ze srdce vám děkuji, že se mnou sdílíte můj smutek
a že jste mou ženu přijali jako součást svého života.
TATO SÉRIE JE VĚNOVANÁ VZPOMÍNCE NA BOBOVU ŽENU JANE L. ROSSOVOU
Janina smrt ho těžce zasáhla.
Vzpomínám si, jak říkal:
„Celý můj život se najednou zbortil.“
Když máte někdy horší náladu, vaše malby budou trochu tmavší,
protože odrážejí vaši náladu.
Někdy ani nevíte, že se to děje.
Světlá na světlou? Nemáte nic.
Tmavá na tmavou? V podstatě taky nic.
To je ono. To je jako v životě…
Občas musíte být smutní, abyste poznali ty dobré chvíle.
Já na ně teď čekám.
Dva nebo tři týdny po smrti Jane
nám doktor oznámil, že táta má Non-Hodgkinův lymfom.
Pak opláchneme štětce ředidlem bez zápachu.
Otřepejte ho.
Vytřeste to z něj ven.
Technika mokré na mokrou si žádá poměrně dost ředidla.
Téměř v každé epizodě tím štětcem plácal kolem sebe.
Otřepejte ho.
A všechny ty kapičky ředidla mu pořád létaly do nosu.
A je to všude.
Moc se mi nelíbilo, když to dělal.
Maličko namočte štětec do ředidla a pak ho obalte barvou.
Vždycky jsem přemýšlel, jestli to nepřispělo k té jeho rakovině.
Nejsem doktor, je to jen spekulace.
Rovnou je oba opláchneme.
A je to.
A on si řekl: „Když mi nezbývá moc života,
pokusím se co nejvíc pracovat.“
Představení muselo pokračovat.
RADOSTI MALOVÁNÍ
Ahoj, jsem Bob Ross. Rád bych vás přivítal u 26.…
- U 28.… - U 30. série Radostí malování.
A přejedeme přes celé plátno.
Možná v našem světě…
Támhle v dálce žijí malé stromky.
Když se ohlédnu zpátky, Bob byl opravdu v pracovním módu.
Chtěl natočit alespoň tři díly za den.
A někdy jich stihl mnohem více.
Užijte si to.
Dneska můžete bláznit. Trochu si s tím pohrajte.
Když se díváte na pozdější série, vidíte, jak ho ničí rakovina.
Velmi si chránil svoje soukromí.
Bob si to tak přál.
Budete ohromení, až zjistíte, co dokážete s trochou tréninku.
Každý den je jako dar.
Na plátně se děje něco nového.
Tady je šťastný stromek.
Možná na obloze létá šťastný mráček.
Pár šťastných ťuplíků.
Tento pořad se teď vysílá v mnoha cizích zemích.
Často přemýšlím, jak překládají „ťuplíky“.
JAPONSKO
MEXIKO
TURECKO
UMĚNÍ JE UNIVERZÁLNÍ JAZYK
Lidé po celém světě mají jedno společné.
Každý rád maluje.
Věděli jsme, že sotva se dostal do svojí nejlepší formy,
nebude moci pokračovat.
Tak ten štětec opláchneme.
Myslím, že pracoval, aby na to nemyslel.
Každý den dostávám dopisy od lidí,
co nikdy nedrželi štětec v ruce,
ale když zkusili tohle, šlo jim to.
A zažili zcela nový svět.
Znal jsem tolik lidí v depresi,
kteří se dostali ze dna díky malování a kreslení.
Je důležité se vyjádřit tímhle druhem symbolismu
a dostat ty emoce ven.
UMĚNÍ, NE VÁLČENÍ
Pamatuju, jak jsem zjistila, že Bob má rakovinu.
Zavolal si mě programový manažer, zavřel za mnou dveře
a řekl mi to dřív než štábu.
Řekl, že Bob má rakovinu.
Já byla v šoku, protože on tu nemoc vůbec nezmínil.
Nechtěl, abych na to myslela při natáčení.
To je ono.
Tohle je na mém životě nejlepší.
Natáčet tyhle epizody a přijít až k vám domů, kdekoliv to je.
A malovat s vámi.
Těch posledních 13 epizod jsem si doopravdy užil.
POSLEDNÍ EPIZODA
A hodiny na stěně mi říkají, že je čas ukončit tuhle epizodu a tuhle sérii.
Myslím si, že tou dobou si Kowalští začali dělat starosti.
Když umře Bob, umře jejich podnikání.
BOB ROSS UVÁDÍ RADOSTI MALOVÁNÍ KVĚTIN
Ahoj. Jsem Annette Kowalská
a Bob Ross mě pozval, abych s vámi sdílela Radosti malování květin.
Když jsme byli na Floridě, jedna dáma mi na stůl položila knihu.
Knihu o květinách Annette Kowalské.
A píše se v ní, jak tvrdě Annette spoustu let dřela,
aby vyvinula nový styl malby.
Málem jsem dostala infarkt.
Annette použila moje diagramy.
JAK MALOVAT KOPRETINY
Okopírovala je.
KOWALSKÁ – JENKINSOVÁ
PŮLKRUHOVÉ TAHY OVÁLNÝM ŠTĚTCEM
Používá skoro stejná slova a formulace jako my.
Kathwren má v knize fotku, kde sedí na vyplétané židli.
Annette sedí na stejné vyplétané židli
v naprosto stejné póze.
Jste připravení malovat? Doufám, že ano.
A nakloníte tahy dozadu.
Naneste barvu doprostřed a pak nakloňte tahy dozadu.
Annette dělala květinové malby
a mě napadlo: „To je jako od Jenkinsů.“
Jsou si tak děsivě podobné.
A je legrační, že i ty štětce vypadají stejně.
Od začátku 80. let máme štětce z jezevčí srsti.
To byla naše originální kolekce.
A pak viceprezident Weberu řekl:
„Je mi líto, ale štětce z jezevčí srsti už nebudou, jezevci jsou ohrožení.“
A všichni teď mluví o Bobových nových štětcích na malbu květin.
Ale víte co?
Když Annette představila svou řadu,
byly to štětce z jezevčí srsti.
NOVÉ ROSSOVY ŠTĚTCE
Bob s Annette trávil spoustu času. Musel o tom vědět.
Annette pro vás namaluje kytičku.
Předám jí slovo a vrátím se později.
Děkuji.
Ale co s tím nadělá?
Ona chtěla mít pod kontrolou celý umělecký trh.
Naše prodeje klesly.
A naše pořady se přestaly natáčet.
Udělala to, abychom jí nekonkurovali.
Chtěla se nás zbavit.
Tátovi se trochu přitížilo
a my věděli, že se o něj musíme starat.
To hodně změnilo můj úhel pohledu.
„Proč dělá to, co dělal?
Proč chtěl, abych dělal to, k čemu mě vedl?
Proč na mě tolik tlačil?“
Je mi velkou ctí představit vám pýchu a radost svého života.
To je můj syn Steve.
Steve, rád tě tu vidím.
- Díky tati. - Namaluj něco bezva, já se vrátím.
Dobře.
Táta mě zval do spousty epizod,
ale já o to nestál.
Řekl mi, že pro mě chce to nejlepší.
Chtěl, abych byl úspěšnější než on.
Jednou mi dokonce řekl, že při natáčení pořadu
nemaloval tak dobře, jak by mohl, protože mi to chtěl ulehčit,
až to v budoucnu převezmu.
A já si říkal: „Cože?“
Pokud jde o hory, jeden mladík je maluje lépe než já.
To je můj syn Steve. Možná jste ho viděli v pár epizodách.
Pokud jde o hory, patří mezi nejlepší malíře, jaké znám.
V téhle sérii nebude.
Ale snad přijme pozvání do příští.
Dalo by se říct, že jsme bojovali o moc.
Trochu jsme spolu bojovali.
Já jsem si chtěl dělat svoje, ale on chtěl, abych šel v jeho stopách.
Několik let jsme spolu moc nekomunikovali.
A kvůli tomu se na sebe pořád trochu zlobím.
Když vám rodiče říkají, co máte dělat,
rozhodně to nemyslí zle.
Záleží jim na vás.
Mají vás rádi a chtějí pro vás to nejlepší.
A jak postupně slábl,
začali jsme spolu zase víc mluvit.
Sedli jsme si povídali jsme si o všem,
o čem se mnou nikdy nemluvil.
Na začátku
si domluvili hlasovací systém.
Když Jane umřela,
přišel o jeden hlas.
Najednou na Bobově názoru nezáleželo.
V podstatě mu dali najevo, že si budou dělat, co se jim zachce,
a on bude dělat, co mu řeknou.
Když Jane umřela,
atmosféra byla dost napjatá,
protože Bob nedostal prostor být Bobem.
Rozhodl se, že nechce natáčet další sérii s Kowalskými.
OBCHOD S KURIOZITAMI
Ahoj, děti.
Bobe!
Jak se dnes máte?
- Dobře. - Fajn.
Otec si vždycky přál natočit pořad pro děti.
Chtěl představit svět umění i těm nejmladším.
Když se dítě dostane do věku jedenácti, dvanácti let,
pokud někdo kritizuje jeho umění,
velmi často to vzdá.
Bob měl pocit, že v dětech by našel dobré publikum.
Zrovna jsem četl starou knížku pohádek.
Vím, že z toho byl nadšený a přál si ten pořad natáčet,
ale tehdy skutečně onemocněl.
Nosil paruku.
Kowalští se zlobili, že Bob vypadal nemocně.
Ale trval na tom, že ten televizní pořad bude natáčet.
Walt a Annette byli rozhodně proti.
Oba brali Boba jako něco, co mají v kapse,
co je od začátku jejich dílo.
Nechtěli, aby lidé zjistili, že je nemocný.
Když byl táta skoro na smrtelné posteli,
šli jsme spolu do domu Kowalských.
Šli jsme do zadní ložnice
a já položil Boba do postele.
Annette se mnou začala mluvit,
když byly zavřené dveře, takže Bob neslyšel.
A řekla: „Musíš jít dovnitř a dát tohle Bobovi podepsat.
Je to smlouva na pomník, který Bobovi chceme postavit.“
Mně to připadalo, jako by chtěli, aby na ně Bob přepsal svoje jméno.
JMÉNO A PODOBA BYLY REGISTROVÁNY POD BRI
Odmítl jsem. Annette se zlobila a působila frustrovaně.
Nechtěl na ně přepsat práva na svoje jméno.
Ale to jim nezabránilo se o to nepokusit.
Věděli, že brzy umře,
proto byli stále zoufalejší.
Pořád se hádali o tom,
kdo bude mít práva na jeho jméno, až umře.
Tohle se táhlo denně celé týdny.
Rád maluju, protože mi to dává svobodu.
Je to jediné místo v mém životě, kde mám naprostou svobodu.
Bob se rozhodl vyřešit problémy s Kowalskými tak…
ODDACÍ LIST
že si vezme zdravotní sestru, kterou znal jen pár měsíců.
Poznali se v nemocnici.
ŽENICH: ROBERT NORMAN ROSS
Snažil se zahájit nějaké přípravy pro svého nevlastního bratra
a svého syna Steva, aby mohli pokračovat v jeho stopách.
Nekřičel, pokud nebyl extrémně rozzlobený.
To je na téhle technice zábavné.
Dostane z vás všechny frustrace s vztek.
Slyšel jsem ho ječet:
„Nedám vám svoje jméno.
Moje jméno nedostanete.“
Naposledy jsem s bobem telefonoval v červnu roku 1995.
Věděl, co se děje.
Říkal, že nechce mít nic společného s BRI ani s Radostmi malování.
Řekl mi: „Jsem na smrtelné posteli a oni se mi snaží ukrást jméno.“
Ještě jsme chvíli mluvili a já mu slíbil, že ho přijedu navštívit.
A on řekl: „Ne, já nechci, abys mě takhle viděl.
Vážím jenom 38 kilo.
Pamatuj si mě tak, jak jsi mě viděl naposledy.
On…
Neměl žádné vlasy.
A byl hubený. Hrozně hubený.
Pořád jsme mu máčeli rty.
Nemohl pít.
Měl úplně sevřený krk.
Sledoval jsem, jak se můj hrdina rozpadá.
Snažili jsme se, aby se cítil pohodlně.
Ale hrozně trpěl bolestmi.
Musel jsem ho držet.
A on řekl:
„Ty jsi tak silný.“
BOB ROSS – TELEVIZNÍ UMĚLEC 29. ŘÍJNA 1942–4. ČERVENCE 1995
Když táta umřel, Annette mi řekla něco, na co nikdy nezapomenu.
Řekla: „Nejsi rád, že to skončilo?“
A mě napadlo: „Jak to myslíš? Jestli jsem rád, že táta umřel?“
Nechápal jsem, o čem to mluvila.
Protože každá další vteřina s ním…
Každá vteřina…
by byla…
Dal bych za to cokoliv.
Kowalští na Bobův pohřeb ani nepřišli.
A co je horší, snažili se fakt, že Bob má pohřeb, úplně utajit.
Už ani nevím, kdo mi volal.
Řekli: „Bob umřel, nikomu to neříkej.
Dalším letadlem přileť na Floridu.“
Bylo to šílené.
Bylo tam dohromady asi čtyřicet lidí.
Zjistil jsem, že umřel, když jsem to četl v Newsweeku.
Pořád mi trochu leží v žaludku,
že mi nikdo nedal vědět.
Rád bych na jeho pohřeb přišel.
Ale to se nestalo.
Myslím, že chtěli, aby lidé věřili, že ještě žije. A spousta lidí tomu věřila.
Do dnešního dne musím lidem říkat, že je opravdu mrtvý.
NEKROLOGY ČTVRTEK 13 ČERVENCE 1995
ZEMŘEL TELEVIZNÍ MALÍŘ BOB ROSS
Po jeho smrti se pro mě všechno nadobro změnilo,
co se týče mých úhlů pohledu.
Změnil se můj pohled na život, smrt a na všechno mezi nimi.
Malinko jsem se nervově zhroutil.
Když Bob zemřel,
říkal jsem si:
„Co teď?“
NIZOZEMSKO
Pro společnost Bob Ross Inc. jsem začal pracovat v roce 1995.
BÝVALÝ JEDNATEL FIRMY
Když Bob Ross umřel, požádali mě, abych ho představil v Evropě.
Prodal jsem jeho pořad německé veřejnoprávní televizi.
Dostával jsem objednávky na barvy, štětce, i knihy.
Walt Kowalski byl můj hlavní kontakt,
ale když jsme mluvili o podnikání, vymezil se jen na moje oddělení.
BOB ROSS INC. RADOSTI MALOVÁNÍ
Nejdřív jsem si myslel, že Bob zemřel
a Kowalští jsou z toho velmi smutní.
Ale pak jsem si začal všímat změn ve firmě Bob Ross.
Na certifikované instruktory byli čím dál náročnější.
Studenti mi řekli,
že v kurzu na certifikaci každý chodil doslova po špičkách.
Hned první den před ně vedení hodilo smlouvu.
PRAVIDLA PRO INSTRUKTORY
Všichni studenti měli podepsat takzvané směrnice,
i když to ve skutečnosti byly smlouvy.
ZÁKAZ PRODEJE A PROPAGACE
Nesměli propagovat jiné umělce.
Nesmějí používat jiné produkty, než ty schválené firmou.
Měli schránku na přání a návrhy. Já jí říkala špionážní schránka.
Měli jste jim zavolat, pokud student nebo některý z kolegů učitelů
nějakým způsobem jednal proti pravidlům.
Jedné naší kamarádce hned první den poklepali na rameno.
Řekli jí: „Sbal si svoje barvy a štětce, nikomu nic neříkej a vypadni.“
Říkala ostatním studentům, že chce zkusit kurz Jenkinsových.
Tohle se našlo v té schránce na přání a návrhy.
PĚT LET JSEM ŽIL VE VIETNAMU POD VLÁDOU KOMUNISTŮ,
TŘI ROKY Z TOHO VE VĚZENÍ.
KURZ BRI MI PŘIPOMNĚL KOMUNISTICKÝ REŽIM.
VŠECHNY UČÍ PODEZŘÍVAT TY OSTATNÍ.
Měli plnou kontrolu
a mohli jednat jménem Boba Rosse
i ve věcech, které se ho nikdy netýkaly.
CO BY NA TOHLE ŘEKL BOB, KDYBY ŽIL?
VĚŘÍM, ŽE TOHLE JE ŠPINĚNÍ BOBOVA ODKAZU ZBYTKY JEHO SPOLEČNOSTI.
Jednou jsem se procházel ve skladu.
Všiml jsem si velkého stolu plného obrazů.
A jeden chlapík maloval tenkým štětcem
na obraz podpis Boba Rosse.
A mě napadlo: „Počkat, vždyť je mrtvý. A někdo se podepisuje jeho jménem.
Co se to děje?“
Mnoho lidí umí malovat skoro přesné kopie Boba Rosse.
A nepoznáte rozdíl. Já ho nepoznám. Nikdo ho nepozná.
Rozdíl bude asi v podpisu.
Ale stejně nevíte, čemu se dá věřit.
To je obraz Boba Rosse?
Je to obraz Boba Rosse.
Alespoň to někdo tvrdil.
JEDINÁ OVĚŘOVATELKA OBRAZŮ BOBA ROSSE
Poznám malbu Boba Rosse.
Co říkáte na to, že jediná osoba kvalifikovaná k potvrzení
pravosti maleb Boba Rosse je Annette Kowalská?
Je to kravina. Promiňte, je to hloupost.
Když jsem viděl toho chlápka, hned jsem si řekl,
že se tu děje něco špatného.
Společnost Boba Rosse věděla, že jsou největší klienti firmy Weber.
Walt mi řekl, že má právo zažádat o audit firmy Martin F. Weber.
Udělali audit v záznamech společnosti a našli tam nějaké nesrovnalosti.
Vedení BRI řeklo:
„Stačí jenom vyhodit Jenkinse.
Zrušte mu jeho řadu produktů,
přestaňte podporovat jeho pořad
a prostě se ho zbavte.“
Měli jsme s Weberem smlouvu 16 let.
Byli jsme věrní Dennisu Kappovi.
BÝVALÝ MAJITEL
I když už nestáli o naše kurzy.
Řekli jsme Dennisovi: „My víme, o co se Kowalští snaží.“
A on řekl: „Jde o obchod.
Není v tom nic osobního.“
Nám se to osobní zdálo.
Byli jsme průkopníci v uměleckém průmyslu.
Celé naše dny se točily jenom okolo umění.
A najednou jsme se vzbudili a byli bez práce.
A mít podepsanou smlouvu s Weberem
byla ta nejhorší věc, co se nám mohla stát.
Kowalští neměli sebemenší touhu
šířit mezi lidi radost.
PROČ JE BOB ROSS POPULÁRNÍ?
Zajímaly je jenom peníze.
Teď se vyrábí mnohem víc produktů se jménem Boba Rosse.
Hrnky na kávu,
trička, pyžama,
deky, krabičky na svačinu,
puzzle,
inkoustová pera.
Mám pokračovat?
Chia soška s oblíbeným Bobem Rossem.
- Fantazie. - Rozetřete semínka.
Jak narůstal zájem, s radostí jsme lidem dodávali Bobovy produkty.
Každý den se mohou usmívat, jak budou pít z hrnku s Bobem Rossem.
Všechno, co společnost Boba Rosse strkala lidem pod nos, bylo:
„Bob Ross tohle, Bob Ross tamto.“
Ale Bob zemřel. O ničem nevěděl.
Chtějí mít kontrolu.
Chtějí to mít všechno pod palcem.
Abych byl upřímný, já toho mám dost.
Dobré ráno. Jsme tu ve věci RSR Art, LLC versus Bob Ross Inc.
Toto je video výpověď Roberta Steva Rosse.
Toto je video výpověď Dany Jestera.
Rozhodl jsem se použít svoje jméno na barvy a štětce,
ale i použití vlastního jména mě děsilo.
TITANOVÁ BÍLÁ BOBA ROSSE
Oni věří, že jméno Ross patří jenom jim.
Věděl jsem, že by mě hned zažalovali.
Právník nám poradil zažalovat je.
Vyjde to levněji, než se nechat zažalovat.
A oni rádi žalují.
Mluvme o mém klientovi, společnosti Bob Ross Inc.,
zkráceně BRI.
- Znáte tuhle zkratku? - Ano, v pořádku.
Koho napadlo vytvořit firmu RSR?
- Skupina lidí. - Dobrá. Kdo v ní byl?
To bude Lawrence, Steve a já.
- Myslíte Lawrence Kappa? - Ano.
BÝVALÝ ZAMĚSTNANEC FIRMY MARTIN F. WEBER
Můj otec vlastnil firmu Martin F. Weber,
nejstarší továrnu na umělecké potřeby ve Spojených státech.
Toto je video výpověď pana Lawrence Kappa.
4. KVĚTNA 2018
Jak dlouho po vašem příchodu do Martin F. Weber v roce 2001
Martin F. Weber ještě vyráběli pro BRI produkty s licencí Boba Rosse?
Do roku 2016.
ŘEDIDLO BEZ ZÁPACHU
A měl jste nějaké emoce nebo pocity
ohledně rozhodnutí nechat smlouvu vypršet, když jste to zjistil?
Velmi mě to znepokojilo.
Přišel jsem s možností vyrábět štětce a barvy Roberta Stephena Rosse.
Mluvil jsem se Stevem v červenci 2016.
Lawrence ho oslovil a řekl mu, že by mohli vyrábět barvy.
Bylo mi řečeno,
že něco takového udělat nemůžeme
kvůli jeho příjmení.
Pokud nevlastní práva na jméno svého otce a práva na publicitu.
Společnost Boba Rosse rok po Bobově smrti
žalovala Bobovu třetí ženu Lyndu Rossovou a Jimmieho Coxe.
Šlo jim hlavně o malby a fyzické věci.
BOBŮV NEVLASTNÍ BRATR
ŽALOBA NA ROSSOVU ŽENU
O štětce, které Bob používal,
o paletu, kterou měl v televizi.
Chtěli všechny obrazy z jeho domu.
Jaký máte vztah se strýcem Jimem?
Vrtkavý.
Bylo to tak vždycky?
Ano. Řekl bych, že ano, když nad tím tak přemýšlím.
Dříve jsem na to nemyslel, ale je to tak.
Steve se snažil zjistit,
jestli mu náleží práva na tátovo jméno.
A když hledal nějaký důkaz, řekl: „Proboha. Neuvěříš, co jsem tu našel.“
PRVNÍ DODATEK KE SPRÁVĚ MAJETKU R. N. ROSSE
Byl to první dodatek k neodvolatelné správě majetku Boba Rosse.
TITUL, PROVIZE, DUŠEVNÍ VLASTNICTVÍ
Stálo tam, že strýček Jim a já vlastníme naprostou většinu duševního vlastnictví.
Všechno, co můj otec nepřepsal na BRI.
Nastavil tu správu takhle, protože jsem byl ještě mladý.
A on věděl, že Jim byl nejspíš zodpovědnější,
takže je rozumné mu nechat rozhodovací právo.
Řekl vám strýc Jim někdy o vyrovnání, které podepsal,
aby tento spor s BRI urovnal?
Rozhodně ne. Ne.
Je pravda, že podle dohody o vyrovnání z roku 1997, kterou jsme teď četli,
Jimmie Cox jménem správy majetku
přepsal veškerá práva, vlastnictví,
kreativní díla a další aktiva společnosti na firmu BRI?
Podle toho dokumentu to tak vypadá.
Co to má znamenat?
7. KVĚTNA 2018
Můj vlastní strýc na ně ta práva přepsal.
Šel rovnou proti tomu, co si přál můj otec.
JIMMIE COX SE ODMÍTL VYJÁDŘIT NA KAMERU
ZE STRACHU PŘED ŽALOBOU KOWALSKÝCH.
Když společnost Boba Rosse v roce 1996
žalovala správce pozůstalosti i majetku,
Jimmie BRI podepsal, co chtěli, aby se té žaloby zbavil.
A Lynda zřejmě udělala totéž.
Všechna práva tak připadla BRI.
Ve vyrovnání byly zmíněné i nějaké nahrávky.
Můj otec s námi o podnikání nemluvil,
protože Kowalští o to nestáli,
ale nahrával si ty rozhovory na telefon.
To oni ho naučili, jak se to dělá.
A on věděl, že v budoucnu
dojde k válce s Kowalskými.
Právě kvůli těm nahrávkám žalovali jeho ženu,
která si ho vzala dva měsíce před jeho úmrtím.
Nejspíš se jich zbavili,
aby nikdo nezjistil,
co přesně bylo řečeno.
KOWALSKÉ JSME PŘIZVALI K ÚČASTI NA FILMU
ODPOVĚĎ: DOKUMENT BOBA ROSSE
S LÍTOSTÍ VÁM OZNAMUJEME, ŽE NEMÁME ZÁJEM SE NA NATÁČENÍ PODÍLET.
TOTO DRAHOCENNÉ DUŠEVNÍ VLASTNICTVÍ DOBŘE CHRÁNÍME
A CHCEME ZABRÁNIT JAKÉMUKOLIV ZNEUŽITÍ,
COŽ SI ŽÁDÁ AKTIVNÍ ÚČAST NAŠEHO ADVOKÁTA.
ŽÁDÁME VÁS, ABYSTE SI DALI POZOR
A NEPORUŠOVALI ŽÁDNÁ PRÁVA SPOLEČNOSTI BOB ROSS INC.
Doslova tátovi chtěli ukrást jméno.
A povedlo se.
V ČERVNU 2019 STEVE PROHRÁL SVOU ŽALOBU PROTI BOB ROSS INC.
Pořád jsem doufal v odvolání.
Ale neměli jsme dost peněz.
Můj právník řekl, že 90 tisíc by nás mělo dostat skrz a vyhrát nám soud.
Ale já nedokázal sehnat 90 tisíc,
takže to nedopadlo podle očekávání.
To odvolání byla finanční překážka, kterou jsme nepřekonali.
BOB ROSS INC. NADÁLE VLASTNÍ PRÁVA NA JMÉNO A PODOBU BOBA ROSSE.
Steve se vrátil na Floridu a schoval se před světem.
Ani mi nebral telefon.
Ale konečně jsem se dovolal a trochu jsem ho probral.
Zatřásl jsem s ním.
Řekl jsem mu: „Nezahazuj svůj život. Tvůj táta by to tak nechtěl.“
BOB ROSS TEKUTÁ OLEJOVÁ BARVA – BÍLÁ
Když jsem zase začal malovat,
došlo mi, že můžu všechny ty emoce vzít
a něco z nich vytvořit.
Kowalští vydělali miliony dolarů
na zneužívání jeho jména a podoby.
Ale on lidem přinesl tolik štěstí.
To je na tom důležité.
Je neuvěřitelné, co dokážete s dvoupalcovým štětcem.
Jen tomu musíte obětovat trochu času.
Není toho potřeba moc.
Denně nám píšou lidé, kteří nikdy nemalovali,
ale tvoří nádherné obrazy.
Naučili se tvořit vlastní umělecká díla.
To tomuhle všemu hned dává smysl.
To, že lidí malují
a že se jim to velmi daří.
Dobře.
První krok k tomu, abyste něco dokázali,
je věřit, že to dokážete. A já vím, že ano.
Asi deset let jsem se utápěl hluboko v depresích.
Pokusil jsem se o sebevraždu. Zkusil jsem to třikrát, možná čtyřikrát.
Jednou jsem seděl v obýváku a přemýšlel jsem,
jak to konečně udělám, když se v televizi objevil Bob Ross.
Stačí si v hlavě vytvořit vizi
a věřit, že to dokážete.
Protože dokážeme cokoliv, čemu věříme.
Když věříte dost silně, všechno je možné.
Všechno je možné.
Když se objeví někdo jako Bob Ross
a vytvoří si s vámi osobní pouto…
Záleží mu na tom.
Zachránil mi život. Doopravdy.
Musela jsem jít na pohotovost,
protože jsem měla těhotenské komplikace.
Přestaly mi fungovat ledviny,
pak mi přestaly fungovat játra.
A to jediné, co pro mě mohli udělat,
bylo přerušit moje těhotenství.
A to bylo těžké.
Bylo těžké to přijmout.
A když jsem zapnula televizi, viděla jsem Boba Rosse.
Když tvoříte obraz, sami rozhodnete, co vám dělá radost.
Tohle je váš svět.
Neexistuje tady dobro a zlo. Vy jste šťastní a nikomu neubližujete.
Bob ve mně znovu probudil život. V mojí mysli i v mém srdci.
Ukázal mi radost, o které jsem nevěděla, že ji můžu při malování zažít.
O tom byl Bob Ross a jeho malby.
Chtěl naučit lidi, že mohou najít svou hodnotu.
Že mohou být pro svět důležití.
Krása, Steve. Naprostá krása.
Ten kluk je ale malíř.
Měl bych si dát pozor. Jinak bude v televizi on a já budu sám doma.
Nemyslím, že si můj otec uvědomil, jaký vliv na lidi má.
Dokonce i ke konci, když se to celé rozjelo.
Nikdy si neuvědomil, jak moc ho měli rádi.
Je těžké popsat, čím byl Bob tak přitažlivý.
Stál za tím jeho malířský talent,
stál za tím jeho hlas
a stál za tím způsob, jakým jednal s lidmi.
Měl ohromný efekt na každého, kdo ho poznal.
Vzpomínka na Boba žije dál v nás všech.
A jeho odkaz žije dál v jeho fanoušcích.
Než umřel, řekl mi,
že si přeje, aby na něj lidé vzpomínali,
ale aby nebyli smutní.
Chybíš nám, tati.
Všem nám chybíš.
Jednou jsem se ho zeptal:
„Co se světu snažíš dokázat?“
A on mi řekl:
„To, co děláme tady a teď, si lidé budou pamatovat navždycky.“
Knihovny po celé zemi se každý týden plní lidmi,
kteří jsou dychtiví tvořit.
Malovali jsme jako Bob Ross a sledovali Boba Rosse oblečení jako Bob Ross.
- Znáte Boba Rosse? - Jo!
Je skoro jako přítel.
A teď se dívejte.
Přesně jako on.
Je Bob Ross umělecký terapeut?
Protože je uklidňující ho sledovat.
Zdravíčko. Jsem rád, že jste tady.
A sem namalujeme šťastný keřík.
Jsem Bob Ross.
Držíme se stejných barev, které jsme už používali.
Nezvedej ten nůž z plátna, trochu s ním třes, když táhneš dolů.
A potom ho takhle nahni.
Je těžké lidem říkat, kde dělají chyby.
A možná je ještě těžší přijmout,
že se vám povedla šťastná náhoda.
Často jsem přemýšlel, jestli to nejsou právě naše chyby,
které nás naučí víc než úspěch.
Když člověk uspěje, prostě se posune dál.
Ale když uděláte chybu,
nebo šťastnou náhodu, jak říkal Bob,
najednou se naučíte spoustu způsobů, jak ji zase napravit.
A skrz tenhle proces si začnete hledat nové cestičky.
Co si o tom obrazu myslíš?
Podle mě je docela dobrý.
To je moc pěkné. Doufám, že si všichni užili
tvorbu toho pěkného obrazu.
Takže jménem nás všech ve studiu
vám chci popřát šťastné malování.
Bůh vám žehnej. A jménem Steva vám děkuji, že jste nás sledovali.
Ahoj příště.
STEVE A DANA DÁL UČÍ MALOVAT
LIDI PO CELÝCH SPOJENÝCH STÁTECH.
PO DOKONČENÍ FILMU
SE S NÁMI ZNOVU SPOJILA SPOLEČNOST BOB ROSS INC.
KOWALŠTÍ POPÍRAJÍ, ŽE JEJICH VZTAH S BOBEM BYL NĚKDY NAPJATÝ.
TAKÉ POPÍRAJÍ, ŽE ANNETTE A BOB MĚLI ROMÁNEK.
KOWALŠTÍ NADÁLE PROVOZUJÍ SPOLEČNOST BOB ROSS INC,
KTERÁ KAŽDOROČNĚ VYDĚLÁVÁ MILIONY NA DUŠEVNÍM VLASTNICTVÍ BOBA ROSSE.
NAVZDORY BOBOVU PŘÁNÍ
STEVE DODNES NEOBDRŽEL ŽÁDNÉ ZISKY.
Překlad titulků: Jan Šmíd