Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINAL DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Bob Ross er vant til at male et landskab på 26 minutter,
lidt mindre end længden af en episode
i hans populære TV-serie.
Serien er The Joy of Painting.
Hej, jeg er Bob Ross.
Ser du med for første gang,
så lad mig invitere dig til at hente pensler og maling
og bruge en afslappende halv time på at nyde naturens mesterværker.
Jeg tror, at vi alle i vores liv
har villet male et billede.
Jeg tror, der gemmer sig en kunstner i os alle.
Vi vil vise jer, hvordan I får kunstneren ud.
Når man maler sådan i en periode,
så begynder man at se ting i maleriet.
Når I ser de ting, så udnyt dem. Udnyt dem, brug dem. De er gaver.
Brug dem.
Derfor maler jeg. Jeg kan skabe den verden, jeg vil have,
og jeg kan gøre den verden så glad, som jeg vil.
Vil I have dårlige ting, så se nyhederne.
Hvem er det?
Det er Bob Ross!
Den mest berømte maler i universets historie.
Her er manden, der skaber så meget magi på en halv time på PBS hver uge.
Bob Ross malede det her. Er det ikke fabelagtigt?
Jo.
Jeg vil præsentere jer for min søn, Steve.
-Steve, godt at have dig her. -Tak, far.
Jeg har ønsket at fortælle historien i så mange år.
Meget længe.
Der har været hårde dage i fortiden. Ingen tvivl om det.
Den bedste bjergmaler med denne teknik er nok min søn, Steve. Den slyngel.
Han kan virkelig male bjerge.
Måske får vi ham med her, før serien er slut.
Han kunne ikke fortælle nogen … noget om det.
Han var altid
ret tavs … om det hele.
Det bliver svært at få folk til at lade sig interviewe til denne film.
Det er jeg ikke i tvivl om.
Det, de gjorde, var skammeligt.
Og det skal folk vide.
De skal vide det.
På dette lærred har jeg fuld og total magt.
Jeg kan altid flygte til dette lærred
og skabe den illusion, jeg vil.
Og her er Regis Philbin og Kathie Lee Gifford.
Hej, alle sammen. Hej, Reeg.
Hej. Godt at se jer. Tirsdag den 3. december 1991.
Jeg kigger på Bob Ross.
Jeg troede, Bob ville male et portræt af os.
Bob ser på os, og han maler et bjerg.
Han er mest kendt for sine landskaber, Reeg.
-Maler du portrætter? -Ikke godt.
-Jeg laver mest træer og buske. -Du er god til buske og træer.
Ud fra hukommelsen, Bob?
Ja, jeg boede i Alaska i 12 år, så mange scener er fra Alaska.
BOBS SØN
Hvordan går det?
Jeg er træt.
BOB ROSS - FLYDENDE OLIEMALING
Det skete for længe siden.
Jeg skal virkelig tvinge minderne ud af mit hoved.
Min far begyndte med
at male de gamle guldgraver-tallerkener med min mor.
Da vi mødtes, elskede han at male.
Han kunne male til klokken to om natten og tage på arbejde klokken otte.
Bob var i luftvåbnet.
Han blev udsendt til Alaska.
Vi blev gift.
Og få måneder senere blev jeg gravid med Steve.
Bob elskede skoven, dyrene, træerne.
Han elskede det.
Jeg ser på en masse natur.
Og lærer det at male jer ikke andet,
så lærer det jer at se naturen med andre øjne.
Bob troede på at gøre noget meningsfyldt.
Noget, han nød.
Det største var at male.
Hvad laver han nu? Et nyt maleri?
Han færdiggør det.
På 30 minutter færdiggør han et maleri. Laver du baggrunden først?
Ja, vi bruger en lille pensel og tilføjer en glad lille baggrund.
-Ja. -Han er en glad fyr, ham Bob, ikke?
-Jeg viser, hvordan man fikser det. -Bare en glad fyr.
Dobbelt løn, hvis vi må klippe dit hår i februar.
Er det mon en permanent?
-Nej? -Afslører du min hemmelighed?
Mange betaler meget for at få hår som det.
-Gav Gud dig det? -Det gjorde Gud og min frisør.
Han var en hårfyr. Han elskede at lave forskellige frisurer,
som vi alle kan se med hans afro-hår i fjernsynet.
Afroen var ikke ægte.
Det var en permanent, og Bob kaldte det at få fjedrene strammet jævnligt.
Og selvfølgelig husker jeg ham male.
Hver dag var jeg bare målløs over
at se de smukke kunstværker, der bare dukkede op.
Hej.
Lad os starte omme bagved.
-Ja. -Vi går om bagved.
Vis os det gamle studie.
KUNSTNER OG VEN
-Vi ser, hvor glæden virkelig begyndte. -Lad os se det.
Mit første møde med Bob var for 42 år siden.
Han fik maleundervisning hos mig.
Som den første opgave
bad jeg dem bare om at male et billede af det, de elskede mest.
Jeg vidste med det samme, at han var en dygtig maler.
Så jeg vil bestemt ikke påstå,
at jeg var Bobs lærer.
Mange i klassen lagde deres pensler ned og kom over for at se, hvad Bob lavede.
Og han elskede at have publikum.
Altid.
Min far begyndte med traditionelle malerier,
men det blev han træt af.
Min far var den type mand, der var i gang med et projekt, og i tankerne
var han halvvejs gennem det næste projekt på samme tid.
Han havde så mange forskellige planer, at det var de ting, han tænkte på
frem for noget, der skete på daværende tidspunkt.
Mine forældre havde et ret vaklende forhold.
De blev til sidst skilt.
Vi boede i Spokane i Washington på det tidspunkt.
Så mødte han Jane Zanardelli.
Hun havde været kommandørens sekretær på de luftbaser, hvor vi boede.
Hun var vildt forelsket i min far.
Og han elskede hende højt.
Men min far tænkte altid på det næste maleri.
MAGIEN VED OLIEMALING III
Hurra! Det er det, vi skal gøre.
Jeg skal have mig selv ind i den store boble.
Bob så en video lavet af William Alexander,
og han var meget optaget af det, William lavede.
Det gjorde mig næsten vred, første gang jeg så Alexander i TV,
at han på få minutter kunne gøre det, der tog mig dage at gøre.
Det skal gå hurtigt. Fjol ikke rundt i timevis.
For mange detaljer.
Folk, der ikke maler, ville tro, at han arbejder et helt år på det maleri.
Et oliemaleri kan tage dage, måneder, sågar år at male.
Bill Alexander fremskynder alt med denne våd-på-våd-teknik.
Jeg tilføjer først min Magic White.
Han grunder normalt et lærred med gesso, hvid, grå eller sort.
Lidt preussisk blå.
Ikke for meget maling.
Og så lægger han oliemaling ovenpå.
Det rette navn er "alla prima", den første omgang.
Det skaber mulighed for visse ting, man ikke kan opnå med tør maling.
I midten af det 15. århundrede blev det brugt til hår og visse tekstiler
for at give en fornemmelse af teksturer og bevægelse.
Det mest berømte eksempel på alla prima er nok impressionisme.
Så alla prima er en meget gammel opfindelse.
Bob sagde: "Jeg vil meget gerne møde den mand."
Han havde fået nok af militærlivet.
Han ville bare male.
Jeg kendte en kvinde, der inviterede William Alexander
ned til en workshop i sit atelier.
Bob og William gik fint i spænd.
Jeg så Alexander i TV,
og som millioner af andre faldt jeg for ham.
Det tog mig et år at finde ham.
Jeg studerede med Bill, og da jeg forlod militæret,
fik jeg et job i Magic Art Company som rejsende kunstinstruktør.
DEN GLADE MALEINSTRUKTØR
Han underviste langs østkysten,
og solgte maling, lærreder og pensler,
der altid var en stor del af de programmer.
Jeg mødte Bob Ross i Muncie Mall i 1982…
BOBS VEN
…og han var i gang med en maleridemonstration.
Jeg var fascineret af ham, for jeg malede.
Vi havde så meget til fælles, at vi blev venner.
Der var en hvidhåret dame med ham.
Hun hjalp med at sælge malerier.
Senere fandt jeg ud af, at det var Annette Kowalski.
Lad mig præsentere min partner og mangeårige ven, Annette Kowalski.
-Velkommen til programmet. -Tak, Bob.
Min far mødte Kowalski-parret via Annette, der ville lære at male hos Bill Alexander.
Annette var en god kunstner.
Han havde ingen ledige pladser,
men hun fandt ud af, at der var en Bill Alexander-protegé,
der hed Bob Ross.
Hun søgte noget, og hun fandt det i Bob Ross.
Og det var ikke kun at male. Det var noget større end det.
Hun følte sig fornyet og inspireret af Bob.
Jeg havde mistet en søn og var i stor sorg.
Jeg var så sønderknust,
at jeg kun kunne ligge på sofaen og se TV.
Hun blev forandret for evigt efter sin søns død.
Annette havde brug for noget til at få hende ud af sin depression.
Jeg ringede til Bob og sagde: "Jeg ved ikke, hvad du har,
men lad os få det på flaske og sælge det."
PARTNERSKABSAFTALE
Hun tog ham med hjem til Walt og sagde: "Han er magisk.
Lad os prøve at lave forretninger med ham."
Jeg tror ikke, Bob indså, hvad fremtiden bød på for ham dengang.
Han gjorde det ikke for pengene.
Men det gjorde Kowalski-parret.
Kowalski-parret opfordrede Bob til at starte for sig selv,
og de var villige til at investere i hans egen virksomhed,
der var baseret på det, han lavede med Bill Alexander:
undervisning i workshops.
De gav ham hans nye karriere.
Hans nye liv.
Det var før, nogen kendte Bob Ross. De sagde: "Hvem er Bob Ross?"
En dag sagde han: "Vil du til Chicago med mig?"
Jeg får en stor klasse. Jeg behøver hjælp."
Vi kommer til Chicago. Gæt, hvor mange der dukker op.
ROSS MALESEMINAR AFLYST!
For at spare penge og have firmaet på ét sted,
hvor alle arbejdede, flyttede vi ind hos Kowalski-parret,
i halvandet til to år.
Det var … meget interessant.
Walt og Jane tog sig af det administrative arbejde.
Det er to ægtepar,
men en mand arbejder med den anden kone og omvendt.
Vi lærte dem bedre og bedre at kende.
Hvis der var noget at sige i familien,
gik de ind i et andet lokale for at tale uden for andres hørevidde.
FORTROLIGT
Walter var på det tidspunkt lige gået på pension fra CIA.
Som mange, der går på pension fra staten, brugte han tidligere forbindelser
for at få succes i forretningslivet.
Kowalski-parret optog altid deres firmatelefonsamtaler
med en sugekop bag på telefonen,
og det fandt jeg altid ret underligt.
Jeg tænker af og til på, hvordan det ville være gået,
hvis han ikke havde slået sig sammen med Annette og Walter.
Det kunne have været bedre for ham.
Det er et af de ubesvarede spørgsmål.
Læg en besked efter tonen. Når du er færdig, kan du lægge på.
Det er Dana Jester, der ringer tilbage. Bare ring tilbage senere.
Tak. Farvel.
Mange har trukket sig efter at have sagt ja til et interview,
fordi de frygter Kowalski-parret.
Kowalski-parret sagsøger folk, så det er det, de frygter.
OVER ET DUSIN, DER KENDTE OG ARBEJDEDE MED BOB,
AFVISTE AT DELTAGE PÅ GRUND AF FRYGT FOR RETSFORFØLGELSE.
Okay. Om fem, fire…
Jeg overdrager penslen til vores mægtige mand, Bob.
Tak, Bill.
Vi har mange anmodninger om undervisning,
så vi har en klasse her, og vi får en klasse i den nærmeste fremtid.
Vi skaber storslåede malere.
Mine forældre lavede en lille reklame.
Mens Bob malede,
gik stationens leder forbi, og han sagde:
"Det, han gør, er enestående. Lad os lave en serie med ham."
Med viden om, hvad Bill Alexander kunne opnå
via sine udsendelser,
mente Kowalski-parret, af det kunne skabe et nyere publikum,
der så førte folk til workshopperne.
Det var en beskeden start, der ikke var økonomisk bæredygtig,
og det blev til en, der var meget økonomisk bæredygtig.
Vi var i et gammelt hus og filmede i en stue.
Det forklarer det sorte gardin. Vi overdækkede pejsen.
Og omskifteren var i køkkenet.
Vi begynder med en vision i hjertet og får den ned på lærred,
og vi er her for at lære jer at gøre det.
Så lad os gøre det. Lad os male et billede lige nu.
Han filmede tre programmer på én dag,
og det var meget arbejde.
At male i 28 minutter og færdiggøre et helt landskab var hårdt nok,
men det var bare begyndelsen.
Det var: "Vend paletten denne vej" eller: "Du har kun så meget tid tilbage"
eller: "Ups. Maleriet faldt ned fra staffeliet midt i det hele.
Hvad gør jeg? Det vender nedad.
Hvad gør jeg nu?"
Det er jeres kreation. I kan gøre alt, hvad I vil.
Men han blev bedre til det.
Er I spændte? Er I klar til at male med os?
I kan godt.
Jeg husker det ikke herfra. Der er gået så mange år.
Det er måske det første sted, de filmede, og det sted, hvor jeg var,
så lidt anderledes ud end det her. Se der.
Ja. De har en masse Bob Ross-ting her.
Det var studiet.
Vi vil invitere folk ind for at hylde Bob.
Herovre har vi vores X på gulvet, hvor vi mener, staffeliet var.
Vi ved, det bevægede sig rundt i rummet.
Folk siger: "Jeg kan ikke tegne en lige streg.
Jeg har ikke talentet til at gøre det, du gør." Det er noget vrøvl.
Talent er en udlevet interesse.
Så I kan gøre alt, hvis I øver jer. Det her er ingen undtagelse.
I den anden sæson droppede han brillerne, og han var meget sikker på,
at det ville gå måske endnu bedre, end han troede.
Jeg var på Joy of Painting fra starten. Jeg tænkte: "Det her bliver sjovt."
Det var min yndlingsrolle at instruere. Jeg nyder at dirigere med folk.
Først havde han et maleri ved siden af, så vi vidste, hvordan det ville se ud.
Men til sidst fjernede han det og havde det i hovedet.
Vi har omkring et minut tilbage.
Men når jeg gav ham et to minutters-signal,
var det: "Det er tid til et stort træ!"
Indtil den allersidste optagelse
var jeg altid nervøs, fordi jeg ikke var sikker på, om han blev færdig.
Okay, er I klar? Det er jeres tapperhedstest.
Lige her.
Men det er det, der gør det sjovt. Vær modig. Tag en chance.
Okay. Her er jeres tapperhedstest.
Der bør være et stort træ her.
Det gør to ting at sætte træet ind.
Det driver min instruktør til vanvid.
Men det skubber også alt tilbage. Det giver meget mere perspektiv.
Det var, som var det magi.
Med Bob Ross, når noget ikke fungerer,
så gør han for det meste det, en god lærer gør.
Du klør bare på.
Dit næste skridt er korrektion.
Hej. Godt at have jer med i dag. I fangede mig i at fjolle rundt.
Jeg får mange kort og breve fra folk i landet, der siger:
"Hvad gør jeg, hvis jeg midt i et maleri ikke kan lide det?"
Jeg siger igen og igen:
"Vi begår ikke fejl. Vi har glade uheld."
Han har overvundet idéen om, at man skal have talent, fødes med talent,
velsignes af Guds hånd for at kunne male, og det er forkert.
Han mente, at alle kunne skabe ting.
For nylig viste jeg noget i et indkøbscenter,
og en mand sagde til mig:
"Bob, jeg kan ikke male, for jeg er farveblind.
Jeg kan kun se gråtoner."
I dag maler vi et gråt billede for at vise, at alle kan male.
Det viste Bobs natur. at han var villig til at gøre det.
Vidste I ikke, I havde så meget magt?
I kan virkelig godt.
I kan flytte bjerge, træer, mægtige floder.
Vi begynder med lidt midnatssort.
I vores verden er der en glad lille sky, der bor heroppe.
Som børn plejede min bror Jim og jeg at ligge på ryggen ude i marken
og se op på skyerne og se alle de skøre former i dem.
Det har I nok også gjort.
Den Bob, du ser i TV, er meget tæt på hans sande indstilling
over for naturen og alting.
I dag har jeg et par gæster, I skal præsenteres for.
Det er to rødhalsunger. Nogle af de sødeste små slyngler.
Hov. Hvad vil du gøre?
Han elskede naturen.
Han havde en kano og tog ud på en sø.
Han fangede et par fisk, men smed dem altid tilbage.
Han beholdt ikke fiskene.
Han sagde, han jagede med et kamera.
Det er Peapod. Lommeegernet Peapod.
Han faldt ned fra et træ, og en rar dame opsøgte mig
og spurgte, om jeg ville passe ham, indtil han sættes fri.
Hvis han så et såret dyr, ville han gøre alt for at hjælpe.
En ting, jeg har set, når jeg rejser rundt og demonstrerer og underviser…
Kun rare mennesker maler.
Alle malere, jeg har mødt, er dejlige personer.
Efter serien startede, var alle workshopperne fulde.
Der var mange, der selv ville instruere,
så han valgte at tage læreruddannelsen.
De fleste af jer har allerede gjort det.
Det tynde lag med Liquid White på lærredet.
I har set Bob så meget, at I allerede ved det.
I dag er det min ære og fornøjelse at præsentere jer for
en af landets bedste lærere og en af mine bedste venner.
Lad mig præsentere hr. Dana Jester.
Dana rejser i hele landet, og han lærer tusindvis
om glæden ved at male.
Vi var ophavsfolkene.
-Med fra starten. -Fra første dag.
Min søn Steve er en forrygende maler, og han…
Han er ung og bliver meget begejstret.
Det er godt at se unge blive begejstrede over sådan noget.
Vi sender Steve rundt,
og han lærer hundredvis om glæden ved at male.
Dyp ned i malingen.
Og de små områder, der er imellem og er mørke, kan du bare røre.
Bob nød at se en ny elev smile
med et helt nyt, smukt maleri.
Bob gjorde dem helt utroligt glade.
"Gjorde jeg det? Det kan ikke passe."
Ja, det gjorde du.
Der foregår meget ud over at male, og det tror jeg, at folk ved,
og de nyder det.
Trods Ross' succes var han ikke helt unik.
I begyndelsen af 80'erne underviste andre kunstnere også i TV.
JENKINS' KUNSTVÆRKSTED
Vi begyndte med TV i '83,
samme år som Bob Ross.
Ross malede sine ting, sine landskaber,
og vi malede blomster.
Bob sagde: "Jeg er en bjerg- og træfyr."
Han sagde også: "Vil I lære at male blomster, så gå til Jenkins."
På messer spiste Bob og jeg ofte middag sammen.
Og efter middagen
gik vi rundt for at se, hvem der blev genkendt mest.
Bob vandt selvsagt altid.
Fortæl mig, hvordan Bob var bag kameraet.
Ja, han var sjov.
Jeg vil sige noget hemmeligt. Han kunne være fræk.
Han kom med frække jokes lige før optagelserne.
Det var bare for at løsne os op. Men han var, som han var med kamera på.
Han var sjov, og han havde en masse karisma.
Han var mere energisk i privatlivet,
og han var vild med hurtige biler.
Konkurrenterne har intet, der kan matche denne bil.
Chevrolets uforlignelige Corvette.
Han havde en Stingray fra '69 med håndstøbt glasfiber,
en 350-motor og det hele.
Jeg var en dag med i Corvetten. "Hvad laver du?"
"Tager dig med på en spændingstur."
Han ville ikke skræmme folk. Han ville give dem spænding.
Ja, han var vild med det.
Kowalski-parret tog sig af forretningsdelen i virksomheden,
og de gav Bob plads til at gøre det, han var bedst til.
Det var samspillet med folk.
Alle prøvede at arbejde og udføre deres opgaver.
Jane var meget intelligent og utrolig god til administrativt arbejde.
Hun lærte mig, at hvis du gør noget, så gør det rigtigt, og ikke halvhjertet.
Og med Walt og Annette havde de to familier noget rigtig godt kørende.
Inden for fem år lod alt til at fungere ret godt.
Hans glæde og kærlighed oplyste et lokale.
Jeg husker, at han fik mig til at føle mig som familie.
Hver morgen, når han mødte op,
kom han ind på mit kontor med sin kaffe og fortalte jokes
og lagde armene omkring os og drillede os som en storebror.
Han havde et hjerte af guld,
men han var også en showmand.
Jeg tager vores lille bløde blanderpensel,
en meget blid, blød, lille pensel, og blander basen lidt ud.
Forsigtigt.
Rører kun lige.
Bare kærtegn lærredet lidt.
Sådan..
Jeg spurgte: "Hvorfor taler du sådan i TV?"
Og han sagde: "Bill Alexander var altid lidt hård."
Jeg har allerede brugt den anden farve i min pensel til skyerne.
De har allerede meget gult, så jeg vil gerne have en forandring.
Hans stemme var hård. Han var meget hyper og energisk.
Så min far sagde: "Det ser ud til, at størstedelen af publikum er kvinder.
En stor del af publikum er kvinder, så jeg vil prøve at hviske."
Han prøvede derfor at skabe
det næsten modsatte af det, Bill Alexander var.
Tag den og løft den. Pust den op, dril den, træk den.
Sådan.
Elsk med den her. Meget forsigtigt.
At han kalder sit program The Joy of Painting
er selvsagt ikke tilfældigt,
for det passer med "hvordan gør man?"-traditionen
i begyndelsen af 70'erne.
Der er The Joy of Cooking,
men The Joy of Sex var en banebrydelse udgivelse.
Det giver mening, at Bob Ross valgte en lignende titel.
Han taler med den beroligende stemme, der er meget sensuel.
Han lader, som om han taler med en kvinde i sengen.
Det er rigtigt. Han øvede sig.
Han prøvede at være lidt sexet.
Jeg taler kun med én person, når jeg filmer,
og jeg er vild med den person.
Det er en en-til-en-situation,
og jeg tror, at folk føler, de kender mig, og jeg føler, jeg kender dem.
Rører kun lige.
Bare kærtegn det.
Strejf det. Kærtegn det.
Ryst det overskydende af.
Og bare lammetæv den.
Er der spørgsmål, vi ikke besvarer undervejs, så skriv.
Vi vil gerne besvare næsten alle de spørgsmål, I har,
hvis de ikke er personlige.
Lad os se her. Hvad…
Det læser vi ikke i TV. Vi lægger det til side og fortsætter.
Bob havde en maleridemonstration.
Da maleriet var klar, sagde han:
"Steve og Dana, kom her.
Beskyt mig. Damerne vil have min autograf og følge mig.
-Jeg vil på toilettet." -De rev hans skjorte af.
-Det er vildt. -De prøvede at få et brysthår.
Bob var karismatisk, men han flirtede lidt.
Han flirtede med mig og med alle kvindelige ansatte.
Sådan var han bare. Han var charmerende.
Men han gjorde det også, så folk havde det godt.
ONKEL DANER, FAR BOB, MOR ANNETTE
Annette var blevet ret betaget af Bob.
Jeg husker en Bob Ross-dag i Daytona.
Alle ville have et billede sammen med Bob.
Annette var jaloux over forhold,
som Bob havde med andre end hende.
Bob viste en anden opmærksomhed, og det kunne Annette ikke lide.
-Det var måske … Jeg vil sige jalousi. -Ja.
-Alle, der kom tæt på Bob. -Ja.
-Sådan var hun. -Nemlig.
Fortæl mig lidt om dit indtryk af forholdet mellem Bob og Annette.
Skal jeg sige det?
Var Bob og Annette et par?
Alle spørger altid om det.
Og svaret er…
…Steve ved det måske.
Der var en affære mellem min far og Annette, ja.
Da vi deltog i messerne i 80'erne, hentede vi dem på vej til middag,
og de kom ud af det samme lille hotelværelse.
Vi vidste, der foregik noget.
-Det var vist i 70'erne. -80'erne. Vi var ikke hos Weber før '80.
Det var … Alle gik i seng med hinanden.
-Okay, lad os komme tilbage… -Du kan klippe det ud, men sådan var det.
Jeg husker, det var juleaften.
Jeg hørte et skænderi i soveværelset.
Jane spurgte ham:
"Dyrker du sex med den kvinde?"
Sandheden kom frem.
Bob og Jane redte trådene ud.
Men der var en splid mellem alle.
Mange måneder senere,
da jeg gik ned ad gangen, var Annette på badeværelset.
Jeg gik forbi, og døren var åben, og hun sad i mørket på toilettet.
Hun havde en cigaret i munden,
og jeg tror, der var to tændte, der bare røg i askebægeret.
Hun sagde: "Steve,
du er den eneste, der elsker mig."
For mig var det bare…
Ja.
Der begyndte at opstå skænderier.
Da jeg mødte Annette Kowalski, var de nære venner,
men hun holdt op med at komme.
Jeg ved ikke, om det var begyndelsen på enden på deres forhold.
Jeg kan bare sige, at mange af os slappede af.
Vi var … Jeg kunne ikke slappe af med hende omkring.
Det gjorde det lettere at være sammen med Bob uden filtre.
Hej. I dag er lidt af et jubilæum for os.
Med dette maleri har vi 100 Joy of Painting-programmer.
Fantastisk, ikke?
Velkommen til den tiende Joy of Painting-sæson.
-Den 12. -Den 13.
-Den 15. -Den 17.
Den 18. Joy of Painting-sæson.
Når denne sæson er færdig,
er der over 230 Joy of Painting-programmer.
MTV. Det er bløde, hvide skyer.
Min næste gæst har skabt sin magi i de sidste ti år i sit eget program,
The Joy of Painting, som jeg altid ser. Han har skrevet mange bøger om emnet.
Den seneste er The Best of The Joy of Painting.
Velkommen til Amerikas yndlingskunstinstruktør, Bob Ross.
-Hej, Bob. Godt at have dig her. -Mange tak.
Hvordan fandt de dig?
Vi ville lave et maleprogram og fandt en PBS-station.
De sagde ja, og så kørte det.
De fleste kan ikke male, men jeg er fascineret.
Jeg ser dig male.
Det er nok, fordi magien skabes på 30 minutter.
Der er ingen redigering. Det, der sker, sker.
Folk føler, når de ser dig, at de virkelig kan lære at gøre det selv.
Det kan de.
Vi får 200-300 breve om dagen fra folk i hele USA og i udlandet,
og de gør det.
En dame på 93 fik sin første undervisning hos os.
Jeg fik et brev, da hun var 94.
Hun holdt sin første udstilling og fik en ny karriere.
Det så let ud. Det tog bare et par minutter, og der er det.
Kan du lære alle at male?
Tag jeres paletter.
Træk gennem den mørke farve.
Gør den tynd.
Du skal bare røre og trykke lidt.
Godt.
Rigtig godt.
-Bob, se her. -Det er godt.
-Se mig! Jeg maler. -Du gør det godt.
Okay!
Jeg fik for nylig mulighed for at rejse til New York.
De har en såkaldt Børnedag i parken, og vi blev inviteret til
at deltage og møde alle de fantastiske folk fra New York.
Jeg var 12 år gammel, og jeg havde hørt,
at Bob Ross kom til Central Park.
Vi tog et tog til Manhattan.
Vi vidste ikke, hvor han var. Vi fulgte menneskemasserne i Central Park
med vores medbragte malerier.
Folk kom fra nær og fjern for at vise os deres malerier
og dele en spektakulær dag med os.
Virkelig spektakulær.
Han tog sig tid til at møde mig. Jeg viste ham lidt af mit arbejde.
Han signerede bagsiden af mit maleri.
Alt det, man tror, Bob Ross er, var han, da jeg mødte ham.
Central Park åbnede øjnene for mig.
Jeg tænkte: "Den fyr er meget populær."
Det var utroligt, hvor mange der kendte Bob Ross.
Ingen troede, at han blev berømt.
Kom nu. Det er manden, der maler.
I TV!
The Joy of Painting er det mest succesrige kunstprogram i TV-historien,
og jeg vil gerne takke jer for jeres støtte.
I realiserede en gammel mands drøm.
Folk elsker at have helte,
og det blev Bob.
Der er ingen tvivl om, at på det kommercielle område
ville Bob være større og mere populær.
Han var interesseret i succes,
men ikke på samme måde som Kowalski-parret.
Hele Bob Ross-virksomhedstingen
handlede mere om at sælge maling, lærreder og pensler
end om at lære folk om at blive malere.
Hvis man spurgte Bob Ross om prisen på en tube maling,
eller "Hvor mange sæt sælger du?", så vidste han det ikke.
Velkommen.
Farverne kommer på skærmen, hvis I ikke fik dem i sidste uge,
så I kan se alle de farver, vi bruger i alle sæsonerne.
Da Bob kom i TV, skulle han finde en malingsdistributør.
Ross og Kowalski-parret vidste, at vores sponsor var Weber.
Weber var malingproducent,
så de tænkte: "Weber skal lave vores produkter."
UDSENDELSEN ER SPONSORERET AF: WEBER
Han var meget kræsen
og ville have et produkt, der svarede til hans kvalifikationer.
Malingens sammensætning skulle være helt rigtig,
så hans teknik kunne fungere godt.
Men Walt ville tjene mange penge.
Mere profit er, hvad det handler om.
BOSS ROSS-PENSLER
Han havde ingen smutveje, fordi Bob sagde fra.
Bob sagde: "Jeg vil ikke have dårlige produkter,
der ødelægger mit ry."
Den materielle del var meget vigtig,
men han gjorde det ikke for pengene.
Der var mange skænderier i telefonsamtaler.
Han ville lære folk at male,
men via salget af produkter ville de udnytte det for at få profit.
Det er jeres verden på dette lærred,
og I kan gøre alt, hvad hjertet begærer her.
I har fuld og total magt.
Det er det eneste sted, jeg har magt.
Her er jeg diktatoren. Jeg kan gøre alt.
Det er det fantastiske ved at male sådan. I har frihed her.
Han ringede og klagede,
og han var ikke tilfreds med, hvordan tingene gik.
Det gik ned ad bakke derfra.
Der er min kone, Jane.
-Hej, Jane. -Hej.
Og det er Annette, min partner.
Jeg vil gerne … Jeg vil gerne dedikere dette maleri
til et par, der virkelig har gjort The Joy of Painting mulig.
Der har været mange, jeg gerne vil nævne ved navn.
For det første min kone, Jane. Hun stod bag os og holdt det i gang.
Det kræver en særlig kvinde at bo sammen med en skør mand.
Jeg husker, at jeg gik ind i soveværelset,
og for nok kun anden gang i mit liv så jeg min far græde.
Og…
I fosterstilling på gulvet.
Jane fandt ud af, at hun havde kræft.
Der gik ikke lang tid, før Jane var død.
Jeg vil gerne takke jer.
Jeg nævnte, at jeg havde mistet min kone.
Jeg har modtaget hundredvis af kort
fra folk i hele landet, der udtrykker sympati og støtte.
Fra bunden af mit hjerte … Tak, fordi I deler min sorg
og gør min kone til en meget særlig person i jeres liv.
DENNE SÆSON ER DEDIKERET TIL MINDET OM BOBS KONE, JANE L. ROSS
Janes død ramte ham meget hårdt.
Jeg husker, han sagde:
"Hele mit liv gik i opløsning."
Når man ikke er i godt humør, kan malerier blive mere dystre,
fordi malerier afspejler ens humør.
Nogle gange ved man det ikke engang. Det sker bare.
Har man lys på lys, har man ingenting.
Hvis man har mørke på mørke, har man ingenting.
Sådan. Det er som i livet. Hvis…
Man skal være trist af og til, så man genkender de gode tider.
Jeg venter på gode tider.
To-tre uger efter Janes død
sagde lægen, at min far havde non-Hodgkins lymfom.
Og så vasker vi vores pensler med lugtfri fortynder.
Ryst den af!
Lammetæv den.
Den våd-på-våd teknik kræver en hel del fortynder.
I næsten alle episoder slog han løs med penslen.
Ryst den af.
Dråber fra fortynderen røg op i hans næsebor.
Over hele rummet.
Selv mens han gjorde det, havde jeg forbehold.
Kom en lille smule fortynder på penslen
og gå igennem malingen.
Jeg spekulerede ofte på,
om det måske havde noget med lymfomet at gøre.
Jeg er ikke læge. Det er bare en teori.
Vi vasker dem begge, mens vi er i gang.
Sådan.
Han valgte: "Hvis jeg ikke har lang tid at leve i,
så vil jeg gøre så meget som muligt."
"Showet skal fortsætte."
Hej. Jeg er Bob Ross, og jeg byder velkommen til den 26.…
-Den 28. -Til den 30. sæson.
Og vi arbejder på tværs af lærredet.
Måske er der i vores verden
små træer i det fjerne.
Når jeg ser tilbage på det, fokuserede Bob på arbejdet.
Han ville optage mindst tre programmer om dagen.
Og nogle dage fik han mere end det.
Bare hav det lidt sjovt.
Det er en dag, hvor I kan være skøre. Drej tingene rundt.
Når man ser alle de sidste sæsoner, led han bogstaveligt talt af kræft.
Han var meget privat med alt.
Det var det, Bob ønskede.
Lidt øvelse, og så bliver I overraskede over, hvad I kan.
Hver dag er en gave.
Der sker noget nyt på lærredet.
Her er et glad lille træ.
Måske svæver en glad lille sky rundt.
Bare små glade fyre.
Dette program vises i mange udenlandske lande nu.
Hvordan mon de oversætter "fyre"?
TYRKIET
Folk i hele verden har en fællesnævner.
Alle elsker at male.
Vi vidste, at på det tidspunkt, hvor han blev
den bedste, han kunne være,
var han ved at blive lukket ned.
Lad os vaske den gamle pensel.
Jeg tror, han brugte arbejdet til at holde tankerne væk fra det.
Jeg får dagligt breve fra folk, der aldrig har holdt en pensel,
og de har prøvet det, og det virker, og de har oplevet en helt ny verden.
Jeg har kendt mange deprimerede,
der kom ud af deres depression ved at male og tegne.
Det er vigtigt at udtrykke sig gennem den form for symbolik
og få følelserne ud.
SKAB KUNST - IKKE KRIG
Jeg glemmer aldrig nyheden om, at Bob havde kræft.
Min programleder kaldte mig ind på kontoret og lukkede døren.
Han fortalte mig det før de andre.
Han sagde, Bob havde kræft, og jeg var chokeret, fordi han ikke sagde det.
Jeg skulle ikke tænke på det midt i programmet.
Sådan.
Det er højdepunktet i hele mit liv
at lave programmerne og komme hjem til jer
og male med jer.
Jeg har nydt at være sammen med jer i 13 episoder.
Det gamle ur på væggen fortæller mig, at det er på tide at afslutte serien.
I den periode tror jeg, at Kowalski-parret blev bekymret.
Hvis Bob dør, dør deres forretning.
BOB ROSS PRÆSENTERER THE JOY OF PAINTING FLOWERS
Hej, jeg er Annette Kowalski,
og Bob Ross har inviteret mig til at dele The Joy of Painting Flowers med jer.
På vores kunst-refugium i Florida smider en dame en dag en bog på mit bord,
og det er Annette Kowalskis blomsterbog.
Og der står, at Annette har arbejdet hårdt
i mange år på at udvikle denne nye malestil.
Jeg var tæt på et hjertestop.
Annette tog mine diagrammer
og kopierede dem næsten totalt.
Hun bruger næsten de samme ord, vi bruger.
I Kathwrens bog sidder hun i en påfuglestol.
Annette sidder i den samme påfuglestol og poserer på samme vis.
Er I klar til at male? Det håber jeg.
Vi vinkler strøg bagud.
I vrikker farven ned i midten. Vinkl strøget bagover.
Annette malede blomstermalerier.
Jeg sagde: "De ligner Jenkins-malerier."
De er så uhyggeligt tæt på,
og det er pudsigt, at penslerne ser ens ud.
Siden først i 80'erne havde vi grævlingehårspensler
i vores hovedsortiment,
og så siger næstformanden i Weber:
"I kan ikke længere få grævlingehårspensler.
De er på listen over truede arter."
Det spændende her er Bobs nye blomsterpensler.
Men gæt engang.
Da Annette præsenterede sit produktprogram,
havde de en fin række af grævlingehårspensler.
Bob var i kontakt med Annette ofte. Hvordan kunne han undgå at vide det?
Vi får Annette til at male en lille blomst,
og jeg lader hende tage over, og så ses vi senere.
Tak.
Men hvad kan han gøre ved det?
Hun ville bare styre hele kunstmarkedet.
Vores salg dalede, og stationerne stoppede vores programmer.
Hun gjorde det, så der ikke var nogen konkurrence fra os.
Hun ville have os væk.
Far blev lidt sygere, og vi vidste alle, at vi skulle tage os af ham.
Det ændrede virkelig min tankegang.
"Hvorfor gør han det, han gjorde?"
"Hvorfor ville han have, hvad han gjorde for mig?"
"Hvorfor pressede han mig så hårdt?"
Det er et stort privilegium for mig at kunne præsentere glæden i mit liv.
Det er min søn, Steve.
Godt at have dig her, min søn.
-Tak, far. -Lav et supermaleri. Vi ses senere.
Okay.
Min far ville have mig til at lave mange programmer,
og det ville jeg ikke.
Han sagde: "Jeg gør det bedste for dig."
Han ville have, at jeg fik mere succes end ham.
Han sagde engang, at han i maleprogrammet
ikke så malede så godt, som han kunne, fordi han ville gøre det lettere for mig
i fremtiden, når jeg tog over.
Og jeg tænkte: "Hvad?"
Jeg har en ung fyr, der er bedre til at male bjerge.
Det er min søn, Steve. I har måske set ham i nogle af de andre programmer.
Han er en af de mest forrygende bjergmalere,
jeg har set.
Vi fik ham ikke med i år.
Måske får jeg ham med igen i næste sæson.
Vi havde en magtkamp, kan man nok sige.
Der brød lidt af en kamp ud mellem os.
Jeg ville gå egne veje, og han ville have mig til at gøre, hvad han gjorde.
Der var nok et par år, hvor vi ikke talte meget sammen.
Jeg er stadig lidt vred på mig selv over det.
Siger ens forældre, man skal gøre noget,
så er det ikke, fordi de prøver at være onde.
De holder af en.
De elsker en, og de ønsker det bedste for en.
Da han blev svagere og svagere,
begyndte vi at tale meget mere igen.
Vi sad ned og havde en masse samtaler
om ting, han aldrig havde fortalt mig om før.
I begyndelsen…
…blev der skabt et stemmesystem.
Da Jane døde,
mistede han en stemme.
Pludselig betød Bobs mening ikke rigtig noget længere.
Det var mere eller mindre: "Vi gør, hvad vi vil,
og du gør, som vi siger."
Efter Janes død
opstod der fortørnelse over,
at Bob ikke fik plads til at være Bob.
Han havde besluttet, at han bestemt ikke ville lave
en ny serie med Kowalski-parret.
Hej, unger.
Bob!
Hvordan har I det i dag?
-Jeg er okay. -Okay.
Min far havde altid ønsket at lave et TV-program for børn.
Han ville også bringe kunstverdenen til de unge.
Når børn er 11-12 år
og oplever noget negativt med hensyn til de kunstneriske bedrifter,
så dropper de det ofte.
Bob følte, at der var et indbygget publikum for børn.
Jeg læste en god, gammeldags historie.
Jeg ved, at han var spændt og meget opsat på at gøre det,
men så blev han meget syg.
Han havde paryk på.
Kowalski-parret var vrede over, at Bob så syg ud.
Men han insisterede på, at han kunne magte TV-serien.
Walt og Annette var totalt imod det.
De betragtede begge Bob som noget, de havde pakket,
og at de havde skabt ham fra begyndelsen.
Folk skulle ikke vide, at han var syg.
Da min far var tæt på dødslejet,
tog han og jeg over til Kowalski-parret.
Vi gik ind i soveværelset,
og jeg lagde Bob i sengen.
Annette talte med mig,
mens døren var lukket, så Bob kunne ikke høre det.
Og hun sagde: "Du skal gå ind og få Bob til at underskrive det her."
Hun sagde: "Det er kontrakten for et mindesmærke, vi vil bygge for Bob."
Det så ud, som om de prøvede at få Bob til at overdrage sit navn til dem.
Jeg sagde nej, og Annette blev meget vred og frustreret.
Han ville ikke overdrage rettighederne til sit navn.
Men det forhindrede dem ikke i at prøve.
De vidste, han var tæt på at dø…
…og derfor blev de mere desperate.
De havde store skænderier om,
hvem der skulle eje hans navn efter hans død.
Det skete dagligt i ugevis.
Jeg nyder at male, fordi jeg får total frihed,
og det er det eneste sted i livet, jeg har haft total frihed.
Bob havde besluttet, at måden at omgå problemer
med Kowalski-parret på
var at gifte sig med en sygeplejerske, han havde kendt i et par måneder,
mens han lå på hospitalet.
Han prøvede at gøre ting klar til, at hans halvbror
og hans søn, Steve, kunne fortsætte.
Hvis han råbte, var han meget vred.
Det er det sjoveste ved den teknik.
Få alle frustrationer og aggressioner ud.
Man kunne høre ham skrige:
"Jeg giver jer ikke mit navn.
I får ikke mit navn."
Min sidste telefonsamtale med Bob var i juni 1995.
Han vidste, hvad der skete.
Han sagde, at han ikke ville have noget at gøre med BRI eller The Joy of Painting.
Han sagde: "De prøver at stjæle mit navn på mit dødsleje."
Jeg talte lidt mere med ham og sagde: "Jeg kommer ned og besøger dig."
Han sagde: "Nej, jeg vil ikke have, du ser mig sådan her.
Jeg vejer 39 kilo.
Du skal huske mig, som du så mig sidst."
Han…
Han havde intet hår.
Og han var tynd, meget tynd.
Og vi skulle væde hans læber.
Han kunne ikke drikke. Hans hals var … blokeret.
Jeg så min helt gå i opløsning.
Vi knoklede for at gøre det behageligt for ham…
…men han havde store smerter.
Jeg måtte holde ham oppe.
Og han sagde:
"Du er meget stærk."
BOB ROSS, TV-KUNSTNER 29. OKTOBER 1942 - 4. JULI 1995
Efter min fars død sagde Annette noget, jeg aldrig glemmer.
Hun sagde: "Er du ikke glad for, det er overstået?"
Og jeg tænkte: "Hvad mener du? Er jeg glad for, at min far er død?"
Jeg fattede ikke, hvad hun talte om,
for hvert sekund, jeg kunne have haft…
Hvert sekund…
…ville have været…
Jeg ville have givet alt.
Kowalski-parret mødte ikke op til Bobs begravelse.
Og de prøvede sågar at holde begravelsen hemmelig.
Jeg husker ikke, hvem der ringede.
De sagde: "Bob er død. Sig det ikke til nogen.
Tag det næste fly til Florida."
Det var vildt.
Der var kun 30-40 personer i alt.
Jeg fandt ud af, at han var død, ved at læse det i Newsweek.
Jeg var lidt bitter på firmaet,
fordi de ikke kontaktede mig.
Jeg ville gerne have deltaget i hans begravelse.
Men det skete ikke.
De ville have folk til at tro, at han stadig var i live.
Og det gjorde mange.
Selv nu har jeg måttet fortælle folk det. Han er død.
THE NEW YORK TIMES NEKROLOGER, TORSDAG 13. JULI 1995
BOB ROSS DØD; VAR MALER I TV
Efter hans død ændrede ting sig på permanent vis for mig
med hensyn til mine tanker om alt.
Den måde, jeg tænkte på liv og død på og stort set alt imellem.
Jeg tror, jeg fik et lille nervøst sammenbrud.
Efter Bobs død
tænkte jeg:
"Hvad nu?"
HOLLAND
Jeg begyndte at arbejde for Bob Ross Inc. i 1995.
Efter hans død spurgte de mig, om jeg kunne lancere Bob Ross i Europa.
Jeg kunne sælge det til Tysklands offentlige TV-station
Jeg tog imod maling-, pensel- og bogbestillinger.
Walt Kowalski var min primære kontakt,
men når vi talte om firmaet var det kun begrænset til min afdeling.
I begyndelsen troede jeg,
at Bob døde, og Kowalski-parret var meget kede af det.
Men jeg begyndte at bemærke forandringer i Bob Ross Company.
De blev meget mere krævende over for de certificerede Ross-instruktører.
Ross-elever fortalte mig,
at det var som at gå på æggeskaller i de certificeringsklasser.
Den første dag placerer ledelsen en kontrakt foran dem.
Eleverne blev alle bedt om at underskrive såkaldte retningslinjer,
der reelt var en kontrakt.
Du må ikke promovere andre kunstnere.
Du må ikke bruge andre produkter end Ross-produkterne.
De havde en forslagskasse.
Jeg kaldte den spionkassen.
Man skulle ringe, hvis nogen af ens elever eller andre lærere
havde overtrådt retningslinjerne.
En af vores venner blev den første dag prikket på skulderen.
De sagde: "Pak din maling og pensler.
Sig ikke et ord til nogen, og gå."
Hun sagde til de andre elever:
"Jeg vil med i Jenkins' klasse."
Det blev rapporteret i den lille forslagskasse.
JEG LEVEDE UNDER KOMMUNISTISK STYRE I FEM ÅR I VIETNAM,
HVORAF JEG I TRE ÅR SAD I FÆNGSEL.
DEN MÅDE, BRI DREV KLASSEN PÅ, MINDER MIG OM LIVET MED KOMMUNISTREGIMET.
ALLE BLEV OPFORDRET TIL AT MISTÆNKE ALLE.
De havde total kontrol,
og de kunne handle i Bob Ross' navn, og Bob Ross var ikke involveret.
HVAD TROR DU, BOB VILLE SIGE TIL DET, HVIS HAN VAR I LIVE?
JEG MENER, AT BOB ROSS' ARV BEHANDLES URETFÆRDIGT
AF DE OVERLEVENDE PARTNERE I BOB ROSS COMPANY
Engang gik jeg rundt på lageret.
Der var et stort bord med en masse malerier overalt.
Og jeg så en fyr male med en fin pensel
og signere maleriet med "Bob Ross".
Jeg tænkte: "Vent.
Han døde, og nu signerer én et Bob Ross-maleri. Hvad sker der?"
Mange mennesker kan male
næsten nøjagtige kopier af Bob Ross, og man kan ikke se forskel.
Jeg kan ikke se forskel. Ingen kan se forskel.
Forskellen er nok signaturen,
men man ved stadig ikke, om den er ægte.
Walt, er det en Bob Ross?
Det er et Bob Ross-maleri.
For det sagde én, at det var.
VERDENS ENESTE GODKENDER AF BOB ROSS-MALERIER
Jeg kan genkende et Bob Ross-maleri.
Hvad mener du om, at den eneste person med kvalifikationer
til at godkende et Bob Ross-maleri er Annette Kowalski?
Det er noget pis.
Undskyld, pladder.
Da jeg så den fyr, var det med til at få mig til at sige:
"Der er er noget helt galt her."
Bob Ross Company vidste, at de var den største kunde hos Weber.
Walt sagde: "Vi har ret til at revidere Martin F. Weber-firmaet."
Og de reviderede Martin F. Weber-regnskaberne
og fandt noget, der ikke var korrekt.
BRI-ledelsen sagde:
"Det eneste, I skal gøre, er at sparke Jenkins ud.
Destruer hans male-sortiment, støt ikke hans TV-program længere,
og bare spark ham ud."
Vi havde en kontrakt med Weber i 16 år.
Meget loyal over for Dennis Kapp,
selv om de holdt op med at booke vores workshops.
Vi sagde til Dennis: "Vi ved, hvad Kowalski-parret laver."
Han sagde: "Det er bare forretning.
Det er ikke personligt."
Det var personligt for os.
Vi var pionerer i hobbykunstbranchen.
Vi lever, ånder, spiser og sover kunst døgnet rundt.
Vi vågnede en morgen og havde intet arbejde mere.
At have en kontrakt med Weber
var den største, værste ting, der kunne være sket for os.
Kowalski-parret havde slet intet ønske om
at sprede glæde og velvære.
De var kun interesserede i penge.
Der laves mange Bob Ross-produkter nu.
Kaffekopper,
T-shirts, pyjamasser,
tæpper, madkasser,
puslespil,
kuglepenne.
Skal jeg blive ved?
Din yndlingsmaler, Bob Ross, Chia Pet.
-Fantastisk. -Spred frøene.
I takt med den stigende interesse
har vi været glade for at give folk Bob Ross-produkter.
Så de kan smile hver dag, mens de drikker af deres Bob Ross-krus.
Alt, hvad Bob Ross Company formidlede til verden, var:
"Bob Ross dit, Bob Ross dat."
Bob døde. Bob var ikke involveret.
De vil have kontrol. De vil eje det hele.
Jeg har ærligt talt fået nok af det.
Godmorgen. Det her er sagen om RSR Art, LLC mod Bob Ross Inc.
Det er Robert Steven Ross' videovidneudsagn.
Det er Dana Jesters videovidneudsagn.
Jeg besluttede at sætte mit navn på maling og pensler,
men selv det at bruge mit eget navn var skræmmende for mig,
fordi de tror, de ejer navnet Ross.
Jeg vidste, at jeg straks blev sagsøgt.
Advokaten fandt det bedre at sagsøge dem.
Det er billigere, end hvis de sagsøger en senere,
for de sagsøger gerne folk.
Lad os tale om min klient, Bob Ross Inc., som jeg kalder BRI.
-Er det en forkortelse, du kender? -Det er fint.
Var der mere end én person, der fandt på idéen om at skabe RSR?
-Det er en gruppe. -Okay. Og hvem var i gruppen?
Det er Lawrence, Steve og mig.
-Og Lawrence er Lawrence Kapp? -Ja.
TIDLIGERE MEDARBEJDER, MARTIN F. WEBER CO.
Min far ejede Martin F. Weber Company,
den ældste producent af kunstnermaterialer i USA.
Det er Lawrence Kapps videovidneudsagn.
4. MAJ 2018
Hvor længe efter din ansættelse i Martin F. Weber i 2001
fortsatte Martin F. Weber med at producere Bob Ross-godkendte produkter til BRI?
Indtil 2016.
Og overvejede du
at lade kontrakten udløbe, da du hørte om det?
Jeg var meget bekymret.
Jeg nævnte muligheden for at lave
Robert Stephen Ross-pensler og -maling.
Steve og jeg talte sammen i juli 2016.
Lawrence henvendte sig til ham og sagde, de kunne lave malingen, så…
Jeg fik besked på,
at man ikke kan gøre sådan noget
på grund af hans efternavn,
medmindre han ejer rettighederne til sin fars navn
og rettighederne til reklame.
Året efter Bobs død sagsøgte Bob Ross Company
både Bobs tredje kone, Lynda Ross, og Jimmie Cox,
primært for at få malerierne og fysiske genstande.
Pensler, som Bob Ross brugte.
Paletten, som Bob brugte i TV.
De ville have alle malerierne i hans hus.
Hvordan er dit forhold til din onkel Jim?
Vaklende.
Har det altid været sådan?
Ja, det har det, når jeg nu tænker på det.
Jeg har aldrig tænkt over det før nu, men ja.
Steve prøvede at finde ud af,
om han ejede rettighederne til sin fars navn.
Og mens han gravede, sagde han:
"Hold da op. Du vil ikke tro, hvad jeg lige har fundet."
FØRSTE ÆNDRING AF ROBERT N. ROSS FOND
Det var den første ændring af Bob Ross' uigenkaldelige fond.
Der stod, at onkel Jim og jeg ejede næsten alle rettighederne.
Alt det, min far ikke overdrog til BRI.
Han etablerede fonden på den måde, fordi jeg var ung,
og han vidste, at Jim nok var mere ansvarlig, end jeg var,
og det ville være klogt at lade ham styre tingene.
Har din onkel Jim nogensinde fortalt dig om det forlig, han indgik
med BRI for at afslutte denne strid?
Bestemt ikke. Nej.
Er det ikke korrekt, at i forligsaftalen fra 1997, som vi lige har gennemgået,
overdrager Jimmie Cox på vegne af fonden alle rettigheder om hændelser og ejerskab,
kreative værker eller andre BRI-aktiver til BRI? Er det korrekt?
Det er det, dokumentet hævder.
Hvad er alt det her?
7. MAJ 2018
Min egen onkel havde overdraget rettighederne til dem.
Helt imod min fars ønsker.
JIMMIE COX VILLE IKKE INTERVIEWES TIL DENNE FILM
AF FRYGT FOR ET SAGSANLÆG FRA KOWALSKI-PARRET.
Da Bob Ross-firmaet i '96
sagsøgte både boet og fonden,
underskrev Jimmie de papirer, BRI lagde foran ham, for at stoppe søgsmålet.
Lynda gjorde åbenbart det samme
og afgav alle rettigheder til BRI.
I forligsaftalen blev der også nævnt nogle bånd.
Min far talte ikke meget om firmating
med os, fordi Kowalski-parret ikke ville have det,
men han optog dem i telefonen.
De lærte ham at gøre det,
og han vidste, at der i fremtiden ville komme en krig med Kowalski-parret.
VISSE BÅNDOPTAGELSER ER LEVERET TIL BRI
Alle de bånd var en del af søgsmålet mod hans kone,
der giftede sig med ham to måneder før hans død.
De skilte sig nok af med dem,
så ingen kunne finde ud af,
hvad der blev sagt.
KOWALSKI-PARRET BLEV BEDT OM AT DELTAGE I DENNE FILM.
EMNE: BOB ROSS-DOKUMENTAR
VI BEKLAGER, MEN DIN ANMODNING ER IKKE EN, VI VIL EFTERLEVE.
VI BESKYTTER VORES RETTIGHEDER OG FORHINDRER UAUTORISERET BRUG,
OG DET INDEBÆRER AKTIV DELTAGELSE AF VORES ADVOKAT.
VÆR VENLIGST MEGET OPMÆRKSOM PÅ
IKKE AT KRÆNKE BOSS ROSS INC.'S RETTIGHEDER
De ville bogstaveligt talt stjæle fars navn.
Og gjorde det.
I JUNI 2019 TABTE STEVE SIT SAGSANLÆG MOD BOB ROSS INC.
Jeg håbede stadig, at jeg kunne appellere.
VI løb ind i mangel på penge.
Min advokat sagde, at 90.000 dollar
kunne få os gennem appellen og vinde sagen.
Jeg kunne ikke finde 90.000,
og det gik ikke som forventet.
Appellen ville koste langt mere,
end vi kunne magte.
BOBBY ROSS INC. BEVAREDE ALLE RETTIGHEDER TIL BOSS ROSS-NAVNET OG FREMTONINGEN.
Steve tog tilbage til Florida og isolerede sig
og besvarede ikke telefonopkald.
Men til sidst ringede jeg til ham og fik ham vækket.
Jeg rystede ham lidt.
Jeg sagde: "Spild ikke dit liv.
Jeg ved, det ikke er det, din far ville ønske."
Da jeg begyndte at male igen…
…indså jeg, at jeg kan tage de følelser, jeg har,
og forvandle dem til noget.
Kowalski-parret tjente millioner af dollar
på at udnytte hans navn og image.
Men han bragte en masse glæde til folk.
Og det er det vigtigste.
Det er utroligt, hvad man kan gøre med en pensel,
hvis man bruger lidt tid på at øve sig.
Og det kræver ikke meget.
Vi får dagligt breve fra folk, der aldrig har malet,
og som skaber nogle af de smukkeste ting.
De har lært at skabe deres egne mesterværker.
Det er det, der gør det det hele værd.
Det faktum, at folk gør det og oplever en enorm succes.
Okay.
For mig er det første skridt for at opnå noget
at tro på, at man kan, og jeg ved, at I kan.
Jeg var i en dyb depression, der varede i ti år.
Jeg ville begå selvmord tre-fire gange. Jeg prøvede at begå selvmord.
Jeg sad i min stue en dag og talte om en måde,
hvorpå jeg kunne komme igennem det, og så dukkede Bob Ross op i TV.
I skal bare skabe en vision i jeres sind
og tro på, at I kan gøre det.
For vi kan gøre alt i dette liv, som vi tror på, vi kan gøre.
Hvis I tror stærkt nok, er alt muligt. Alt er muligt.
Når en som Bob Ross kom
og skabte det personlige bånd til en … Han engagerede sig.
Han reddede mit liv. Det gjorde han.
Jeg skulle på skadestuen,
fordi jeg havde kvaler med min graviditet.
Mine nyrer fungerede ikke. Min lever fungerede ikke.
Og det eneste, de kunne gøre,
var at afslutte min graviditet.
Og det var svært…
Det var svært at acceptere.
Første gang jeg tændte for fjernsynet, var Bob Ross der.
Når I maler, ser I på det og afgør, hvad der gør jer glade.
Det er jeres verden her.
Intet er rigtigt eller forkert, hvis I er glade og ikke skader nogen.
Bob bragte livet tilbage til mit sind
og mit hjerte
og den glæde, jeg ikke vidste, jeg kunne føle ved at male.
Det var hele idéen med Bob Ross og hans malerier.
Han skulle lære folk, at de kunne være værdifulde.
De kunne være vigtige i denne verden.
Smukt, Steve. Meget smukt.
Han er noget af en maler.
Jeg skal passe på. Ellers kommer han i TV, og jeg er alene hjemme.
Jeg tror ikke, min far vidste, hvor meget han påvirkede folk.
Selv hen mod slutningen, selv da det blev enormt.
Han tog det aldrig helt til sig, hvor elsket han var.
Det er svært at beskrive, hvad Bobs tiltrækning var.
Det var hans maleevner,
det var hans stemme
og hans personlige måde at tale med folk på.
Han havde en stor påvirkning på alle, der lærte ham at kende.
Mindet om Bob lever videre gennem os alle, og hans eftermæle lever videre
gennem alle hans fans.
Han sagde før sin død, at han ville have folk til at huske ham,
men ikke være kede af det.
Vi savner dig alle, far.
Vi savner dig alle.
Jeg spurgte ham engang: "Hvad prøver du at bevise for verden?"
Og han sagde:
"Det, vi gør her og nu, vil folk huske for evigt."
Biblioteker i hele landet fyldes hver uge med folk, der længes efter at skabe noget.
Vi malede som Bob Ross,
mens vi så Bob Ross og var klædt som Bob Ross.
-Kender I Bob Ross? -Ja!
Han er næsten som en ven.
Okay, se her.
Ligesom ham.
Er Bob Ross kunstterapeut?
For det er meget afslappende at se ham.
Hej. Velkommen tilbage. Godt at se jer her.
Og vi sætter en glad lille busk herovre.
Jeg er Bob Ross.
Jeg holder mig til de samme farver, vi brugte før.
Frem for at løfte kniven af lærredet skal du vrikke den på vej ned.
Og vip den undervejs.
Det er svært at påpege folks fejl
og nok endnu sværere at acceptere,
at man har haft et glad uheld.
Jeg har ofte spekuleret på, om det ikke er ens fejl,
der lærer en mere end ens succeser.
Efter succes går man videre til det næste.
Men når man begår en fejl
eller har et "glad uheld", som Bob kaldte det,
så lærer man pludselig mange nye måder at rette det på,
og via den læringsproces begynder man at udvikle sig på nye måder.
Hvad synes du om maleriet?
Det er ret godt.
Det er godt, og jeg håber, at alle har nydt
at se dig male et smukt lille maleri her.
Så på vegne af os alle her på stationen
vil vi gerne ønske jer alle glædelig maletid.
Gud velsigne jer.
På vegne af min søn, Steve … Tak, fordi I så med.
Vi ses næste gang.
STEVE OG DANA LÆRER STADIG FOLK
I HELE USA AT MALE.
EFTER FÆRDIGGØRELSEN AF DENNE FILM KONTAKTEDE BOB ROSS INC. FILMMAGERNE.
KOWALSKI-PARRET BENÆGTER, AT DERES FORHOLD TIL BOB ROSS GIK I STYKKER UNDERVEJS.
DE BENÆGTER OGSÅ, AT ANNETTE OG BOB HAVDE EN AFFÆRE.
KOWALSKI-PARRET DRIVER FORTSAT BOB ROSS INC.,
DER GENERER MILLIONER HVERT ÅR PÅ BOBS IMAGE OG FREMTONING.
PÅ TRODS AF BOBS INTENTIONER
HAR STEVE ENDNU IKKE FÅET EN DEL AF PROFITTEN.
Tekster af: Claus Christophersen