Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Mine damer og herrer byd velkommen til Brian Regan!
Tak.
Tak skal I have.
Tak.
Mange tak.
Nå, lad os få adresseret de grå hår.
Ellers kan jeg snakke en time, uden I hører ét ord.
Så småsnakker I bare: "Kendte du til det grå hår?"
"Jeg er også helt forvirret."
Jeg er også lidt tabt.
Covid ramte, jeg gik i dvale og vågnede som pensionist.
Fred være med det.
Jeg vil nødigt købe hårfarve alligevel.
Man skal altid lade, som om man køber til andre.
"Kvinder."
Så er der forskellen på hårfarvenavne for mænd og kvinder.
Kvindernes farver hedder bl.a. rubinrød.
Nøddebrun.
Karamel.
Mænds hårfarve: brun!
Sort!
Lysebrun!
Dyb sort!
For mænd er det hele farvespektret.
Jeg har nået den alder, hvor jeg vågner
og forsøger at huske, hvilken læge jeg den dag skal se.
"Ah, hudlægen.
På grund af den plamage på min ryg."
Jeg vil nødigt prale,
men jeg smører medicin på ryggen med en spatel.
På apoteket spørger de:
"Hvad kan vi hjælpe med?"
Så er jeg nødt til at sige: "En spatel, salve og et håndspejl.
"Fascineret, frøken?
Jeg har min lille Rødhætte-kurv med,
hvis du kan vise mig, hvor produkterne står."
Min hudlæge ville have en biopsi af et lille modermærke
på min næsetip, og jeg sagde:
"Det lyder altså smertefuldt."
"Bare rolig.
Vi bedøver den med smertestillende først."
"Hvordan?"
"Vi stikker en spids nål ind i din næsetip."
Så smerten bliver ikke aflyst.
Den bliver bare rykket.
Jeg går til min praktiserende læge, som siger: "Hvad så?"
"Det må du vide. Lige over mit højre knæ
er der et lille område
på størrelsen med en næve.
Der gør det ikke ondt.
Det føles sært.
Har du en pille, så resten af kroppen føles sådan?
En 'resten af kroppen følelse-pille.'"
Min læge så på mig sagde: "Brian, du er alt for stillesiddende."
I det øjeblik svor jeg…
…at købe en ordbog.
Men jeg er ikke lige nået så langt. Jeg har lagt på sofaen.
Eller er det "ligget"?
Læger har jo specialer.
Jeg var hos en øre-, næse- og halslæge forrige måned.
Forrige uge så jeg en fodbue-, lænd og
nakkebaglæge.
Jeg har platfod, min lænd er for skæv, og min nakkebag er foran.
Vi mennesker har en læge til samtlige kropsdele.
I dyreverdenen klarer en dyrelæge alle dyr.
Og alle deres dele.
Det må være verdens sværeste job.
Hvor er specialisten i tykhornsfårets knæ?
Gnuens mave-tarm specialist?
Giraffens hals-, hals- og halslæge?
De siger, USA's sundhedssektor er førende.
Jeg er imponeret, når de ikke længere giver mig et clipboard,
når jeg er hos lægen.
Det er så gammeldags.
Vi lever i en verden med stregkoder og mikrochips.
Hvad sker der for clipboardet?
"Jeg har en tid kl. 10."
"Her er dit clipboard. Der er 257 sider.
Her er en kuglepen med en blomst på.
Sæt dig over hos de andre,
og du kommer ikke herop igen,
før du har udfyldt alt på clipboardet."
"Jeg har været patient her i mange år. I burde have oplysningerne."
"Vores politik er, at vi gør det årligt. Du får et nyt clipboard.
Så kan du nemlig opleve angst, anspændthed,
vrede, ja, raseri, flyde gennem kroppen.
Og så måler vi dit blodtryk."
I kan ikke ordne det, men I skal ordne mig?
Lægen sagde, jeg skulle få nakken masseret.
Massager er underlige.
Jeg er aldrig helt tilpas.
Man ser gennem det underlige hul i bordet.
Jeg tænker på underlige ting:
"Kan jeg mon mose hovedet igennem hullet?
Men tænk hvis det sidder fast under bordet?
Jeg ville ligne et periskop på hovedet.
Jeg må hellere lade være
og blive på denne side af hullet."
Jeg tænker også på: "Skal jeg have øjnene åbne?
Jeg føler lidt, jeg smuglytter. Jeg ser hendes fødder bevæge sig."
Jeg tænkte på underlige ting.
"Tænk, hvis en sko gik den vej, og den anden gik den vej.
Det ville godt nok være interessant.
Meget interessant."
Efter 10 minutter sagde jeg: "Jeg kender ikke proceduren…
…men skal jeg sige: 'begynd bare'?"
"Jeg begyndte for 10 minutter siden.
Det er reiki-massage.
Faktisk rører jeg dig ikke.
Jeg har hænder over din krop, og jeg heler med energi."
Da hun var færdig, sagde jeg: "Jeg rører ikke min pung.
Min hånd er kun over den.
Snart går min energi-betaling ind…
…så I kan betale jeres for jeres energi. Så kan de selv prøve det.
Jeg lærer nyt om mig selv.
Jeg har lige erfaret, jeg lider af OCD.
Tak for det.
"Lider" er så meget sagt.
Folk siger, de lider af ting, når de bare har noget.
Ser jeg måske lidende ud?
"Lider" burde nok forbeholdes personen,
der vrider sig på jorden i smerte.
Han lider.
Må jeg løbe op til ham?
Jeg ved, hvordan du har det!
Jeg er nødt til at sætte alt i alfabetisk rækkefølge.
Lig stille, jeg skal tælle dine ribben.
Jeg tæller nemlig ribben.
Det med alfabetisk rækkefølge passer ikke. I hvert fald ikke for mig.
Folk tror, jeg er underligere, end jeg er.
De spørger mig: "Brian, med OCD,
er alt så alfabetisk hjemme hos dig?"
Jeg svarer: "Nej."
De står kronologisk efter erhvervelsesdato på øverste hylde.
Ikke alfabetisk, jeg er ikke skør.
De bøger, jeg har læst, står på nederste hylde.
Organiseret efter, hvornår de blev færdiglæst.
Jeg behøver ikke alfabetisere dem.
Og midterste hylde…
…er til bøger, jeg er ved at læse.
Når jeg begynder på en bog,
går den fra øverste til midterste hylde.
Og jeg organisere dem efter startdato.
Jeg ved, hvad I tænker.
"Tæller at læse titlen på bogen…
…ikke som en del af at læse bogen?
Og hvordan ville du så skelne mellem øverste og midterste hylde?"
Altså, jeg gør følgende…
Jeg læser hele side et, før jeg tillader et hyldeskift.
Intro eller forord tæller ikke. Eller omslaget.
Jeg læser dog alt,
men så tvinger jeg mig til at læse hele side et.
Medmindre sidste sætning fortsætter,
så skal jeg bladre.
Jeg læser sætningen færdig
og bladrer tilbage.
Jeg skriver startdatoen ned
og flytter den ned på midterste hylde.
Jeg alfabetiserer ikke, jeg er ikke gal.
Er der uorden i hovedet, når man vil have orden?
Da jeg første mistænkte OCD, så Googlede jeg det.
Der er forskellige symptomer.
Jeg har nogle af dem.
Og nogle er mere fremtrædende end andre.
Så jeg lavede en farvekodet graf.
Gid, jeg fandt på det her.
Jeg skrev symptomerne ned.
Jeg inddelte symptomerne efter styrke på en skala fra 1 til 10.
Lagde tallene sammen og dividerede med antallet.
Er jeg over fem, så søger jeg professionel hjælp.
Under fem, så er min diagnose, at jeg her helt okay.
Et: Er du typen, der konstant tjekker,
om komfuret er slukket?
"Nul. Det er kolbøtte-territorium."
To: er du typen, der skal vaske hænder
om og om igen?
Så fik jeg en nagende følelse af…
…at jeg glemte at svare på første spørgsmål.
Så jeg tjekker: "Ja, jeg skrev jo nul.
Håndvask.
Seks.
Det passer ikke." Jeg overstreger det.
Jeg får blæk på fingrene. Jeg vasker hænder.
Imens tænker jeg: "Hvorfor nævnte de et komfur?"
Så jeg tjekkede komfuret.
Det var faktisk tændt. "Den fejl begår jeg ikke igen."
Jeg kom tilbage og ændrede "håndvask" til to.
Jeg tog testen og mit snit var 5.0.
Så jeg er stadig ikke sikker.
Så jeg ville købe en bog om emnet.
I bogforretningen spørger jeg:
"Hvor står selvhjælpsbøgerne?"
Hun svarede: "Du kunne prøve selv at finde dem."
Jeg finder endelig afdelingen, og den var et stort kaos.
Jeg var tre timer om at organisere bøgerne
i stedet for at finde ud af, om jeg havde OCD!
Nu skal I se en konsekvens af det.
Når jeg får den nye kalender hvert år,
bladrer jeg frem, så jeg undgår månederne i bunden.
De vil have dagene til at dele felter.
Det kan min hjerne ikke magte.
Åh nej, oktober bliver en deler.
Hvorfor gør de det?
Dage vil ikke have bofæller.
Den 31. skal ikke gå op til den 24.:
"Hej, ryk lige en balle."
"Skrub af med dig!
Der er tomme felter øverst på næste side."
Det lyder nok sært,
medmindre en af dagene er særlig for jer.
En fødselsdag måske. Skal den være most op i hjørnet?
"Tillykke med fødselsdagen, sådan da, mast heroppe i hjørnet."
Og så diagonalt står der: "Gå ud med skraldeposen."
Kalendere og tid har altid fascineret mig.
Jeg voksede op i Eastern Time Zone.
Og nu bor jeg i Pacific Time Zone.
Det underlige ved at bo der,
er, når nogen fra ET efterlader en besked på telefonen,
føler de sig nødsaget til at udregne tidsforskellen."
Jeg får den altid: "Hej, Brian. Klokken er fire her.
Den må være et hos dig."
Jeg ved godt, hvad klokken er hos mig.
En af mine venner gør det altid.
For nylig efterlod han:
"Brian, ring lige tilbage.
Jeg er lige ude 20 minutter her. Hos dig er det så…
Bare ring."
Hvornår? Hvad er formlen?
Det var underligt at lære om tidszoner som lille.
At der var 24 på kloden.
På en globus så jeg, hvordan linjerne mødtes øverst.
Jeg tænkte: "Hvad er klokken deroppe?
Kan man danse rundt om pælen og synge:
"Klokken er et, to, tre, fire, fem, seks!"?
Hvordan planlægger man noget der?
"Vi mødes kl. 17."
"Hvor blev du af?"
"Jeg var lige syd herfra."
Udover OCD har jeg også lidt socialangst.
Men jeg tvinger mig til fester og sådan,
men folk gør ting, der irriterer mig.
Når nogen udtaler et ord anderledes end alle andre
for at lyde klog.
Sig det nu bare som alle andre.
Til en fest går jeg hen til en gruppe.
Så hører jeg en fyr sige:
"Noget andet om 'Jengus' Khan…"
Jeg tænker: "Åh, jøsses.
Jeg er allerede ikke en fan."
Jeg siger: "Nåh, Djengis Khan?"
"Det blev udtalt 'Jengus'. "
Du var måske levende dengang?
Du og Jeng-manden hang ud i byen.
Jeg ville selv lyde klog.
Så jeg sagde: "Nå, Jengus Khan, den 'mong-oliske kejs-er'".
Var han ikke 'erob-reren' af 'Tjina'?"
Pludselig blev cirklen lille.
Jeg er vist blevet udstødt.
Jeg fandt en ny gruppe.
Og jeg er på bar bund, når nogen siger noget, jeg er uenig i.
Jeg ved ikke, hvad man gør.
Det har jeg altid kæmpet med.
Jeg går op, og en kvinde siger:
"Dyr er klogere end mennesker."
Jeg tænker: "Åh, jøsses.
Jeg er lige kommet."
Jeg viser de andre, at de bare kan tage over.
Lavthængende frugt.
Jeg har lige taget en for holdet.
Hvis nogen gider tage over her,
så jeg kan blive her lidt mere end to minutter…
Men ingen ser op, de glor bare ned i jorden…
…og forsøger at lure dynamikken.
De samarbejder sikkert. Der foregår noget.
Jeg måtte jo sige noget.
Jeg ville ikke lave et stort nummer.
Jeg kender dem jo ikke.
Så jeg valgte en munter vits.
"Hvordan klarer dyrene sig til afgangsprøven?"
Bare for en let latter.
Jeg fik ikke en.
Temperaturen faldt bare.
Og kvinden ser på mig og siger:
"Dyr er klogere end mennesker."
Altså, ingen slinger.
Det kan jeg ikke acceptere.
Men før jeg kunne sige noget, siger hun: "Hvad med bæverne?"
Så jeg må sige: "Hvad med bæverne?"
Jeg havde ikke andre replikker i mit manus.
Intet kan følge "hvad med bæverne?"
På nær endnu en "hvad med bæverne?"
Hvad med bæverne?
Så forklarer hun mig det.
"Bæverne er klogere end mennesker.
De kan finde ud af at samles i vandet og hente grene…
…og samle dem ét sted.
Og de kan lægge mudder på halerne
og slå grenene sammen. Og de kan påvirke strømmen i en flod."
Hoover-dæmningen!
Klogt. Dumt.
Menneskets ingeniørkundskab. Grene og mudder.
Så jeg spurgte hende:
"Hvis du hyrede et firma til at bygge en dæmning,
og de så steg ud af lastbilerne
og begyndte at hoppe i søen
og begyndte at samle grene og…
Og puffe dem rundt med næsen i vandet…
Ville du så sige:
'Se hvor kloge de er!'?"
Så blev alle stille.
Og hun øgede indsatsen.
Hun sagde: "Hvad med honningbierne?"
Jeg så ned på mit manus.
Hvad med honningbierne?
Hvad med dem?
Hvad med honningbierne?
Hun siger så…
"Honningbierne er klogere end mennesker.
De ved, de bare skal flyve i et ottetal
og vifte med bagenden
for at fortælle de andre bier, hvor blomsterne er."
Tænk, hvis din onkel Larry skulle vise vejen til køleskabet sådan.
Ingen ville få slukket tørsten, før onkel Larry var kommet.
Med sin banebrydende kommunikationsteknik.
Jeg blev igen udstødt som en champagneprop.
"Jengus" Khan ser på mig.
"Du er ikke god til at få venner, hvad?"
"Nej, det tror jeg ikke."
Persona non grata.
Jeg finder en tredje gruppe.
Jeg prøver at blive bedre til at lytte.
Så jeg valgte ikke at sige noget.
En fyr i gruppen fortalte alle en historie
om de lottotal, han for nylig valgte.
Sikke en historie.
Jeg vil prøve at gengive den nu,
men det er svært, for den fyr var den fødte fortæller.
Han havde alle samlet om sig:
"Så, jeg købte fire lottokuponer.
På første kupon valgte jeg to,
fire, syv, 21, 36.
På den anden…
…valgte jeg to, fem… Jeg havde fire på første.
Så fem på den anden.
To, fem.
Seksten, sytten, lige efter hinanden.
Lige efter hinanden, 16, 17…
Otteogtyve, 31.
Enogtredive var det sidste… Det sidste tal på min anden kupon."
Han valgte at dele det her med andre mennesker.
"Tredje kupon…
Jeg valgte to. Jeg tager altid to.
I kender mig, den er sikker.
Jeg havde jo fire på den første, fem på nummer to,
så jeg valgte seks på tredje. To, seks, 17, 19.
Så sprang jeg til 18.
Så et hop over til 19.
Og 43 var sidste tal på sedlen.
Fjerde kupon.
Jeg valgte to. Klart.
Hvorfor keder jeg jer med to?
I kender mig, jeg vælger altid to.
Hvis jeg går rundt med en kupon,
så ved I, der er to på den.
Nå, men…
Jeg havde jo fire, fem og seks,
så jeg valgte dem alle på fjerde kupon.
Noget i mig pegede på tre.
'Du skal have tre på den.'
'Spring på den tre, dér.' 'Få nakket den tre, dér.'
Så jeg vælger tre. To, tre, fire, fem, seks, 17 og 44.
Tanken med 44 var…
Hej, tag 44."
I kan nok forestille jer, hvor bjergtaget alle var.
Så jeg ville smide brænde på bålet, så det kunne brænde videre.
Når en så særlig ild brænder,
så må den altså ikke gå ud.
Der skal brænde på, så jeg sagde…
"Vildt!
Hvad skete der så?"
"Der var ingen gevinst."
Sikke en afslutning.
En helt uventet drejning.
Jeg var da sikker på, den ville ende helt anderledes.
Seriøst. Men du overraskede alle.
Du evnede at følge nul indhold med endnu mindre.
Han brugte lottotal uden gevinst som samtaleemne til fest.
Jeg passede ikke ind nogen steder.
Så jeg gik over og organiserede bogreolen.
Jeg skal være på benene til en fest.
Jeg skal kunne fordufte hurtigt.
"Det her fungerer ikke."
"Det er ikke mig."
"Niksen."
At sidde ned er for klaustrofobisk.
Som til middagsselskaber.
Man ved ikke, hvem man skal sidde med.
Det kan være i to timer.
"Brian, du skal sidde ved Donnie Doldrums."
"Hej med dig." "Goddag.
Du gik glip af begyndelsen på min historie. Jeg fortalte alle om
et administrativt møde i vores Des Moines-afdeling.
Med mødet erfarede vi,
at fabrikkens output i den nordøstlige kvadrant
haltede i forhold til vores forventninger,
nu vi havde fået konsulentbistand fra Peoria."
Jeg har hovedet i kartoffelmosen
og blæser sovsebobler.
Nej, jeg vil ikke genoplives.
I må ikke. Lad mig være.
Jeg er ikke til middagsselskaber.
Eller restauranter.
Bl.a. fordi jeg ikke kan lide svampe.
Jeg kan ikke lide svampe.
Folk siger: "Og hvad så?
Bestil ikke noget med svampe i."
Lad mig forklare problemet.
Der findes ikke en madvare, folk oftere putter på eller i
andre retter uden at spørge…
…end svampe.
Det er sket et utal af gange.
"Her er din kylling.
Og det vil nok glæde dig,
at den er begravet…
…i svampe."
"Jeg har set det.
Jeg bestilte ikke svampe. Der står ikke svampe på menuen. "
"Bare rolig.
Du har ingen del i det her.
Vi valgte det helt selv…
…da vi stod i køkkenet.
Helt uden din mening.
Det var en ensidig beslutning at begrave
alt du elsker her i livet…
…i svampe!"
Fik jeg sagt, jeg ikke kan lide svampe?
Det samme gælder rosiner.
Ikke i samme grad, men jeg kan ikke lide dem.
Men det fascinerer, når andre taler rosinernes sag.
Som om jeg har en defekt.
De siger: "Brian…
…kan du lide vindruer?"
Så kommer det.
"Ja, jeg kan godt lide vindruer."
"Jamen så…
Rosiner…
…er tørrede vindruer!"
Jamen så kan jeg jo lide dem.
Jeg anede det bare ikke.
Mit modsvar er gerne:
"Kan du lide skinkesandwicher?
Kan du?
Jamen så…
Skal jeg tørre en udenfor
i tre uger
i den glohede sol
på et bord,
så den skrumper så meget ind, den til sidst er uigenkendelig.
Og så serverer den for dig
på en tallerken?
Vil du gerne have sådan en?
Nå?
Det er bare en skinkesandwich."
Det er ikke en vindrue mere.
Jeg kan lide mayonnaise.
Jeg kan lide det i en sådan grad,
at det blev en del af et nytårsforsæt.
Det var mit nytårsforsæt,
at jeg ikke måtte bestille ekstra mayonnaise på sandwicher.
Jeg måtte godt bestille det. Bare ikke med ordet "ekstra".
Hurtigt indså jeg, jeg ikke fik nok mayonnaise.
Men jeg havde jo et forsæt. Så jeg bestilte frokost sådan her:
"Hej.
En kalkunsandwich, tak.
Med schweizerost, salat og…
…mayonnaise!
Forstår I mig?
Jeg vil have mayonnaise!
Med sort M, A, Y…
…og resten af bogstaverne, der udgør ordet 'mayonnaise'."
Jeg så noget interessant i dag på de sociale medier.
Nogen postede en meget politisk stillingtagen.
Og nogen svarede:
"God pointe. Jeg skifter mening."
Nej, undskyld. Jeg så en enhjørning.
Jeg så en glitrende flyvende enhjørning.
Jeg har lært noget om sociale medier:
Udtrykket "jeg siger det bare"…
…følges aldrig af en kompliment.
Når jeg tweeter, vil jeg ikke prøve at lyde for ung.
Men heller ikke for gammel. Jeg så Metallica spille live.
De er fantastiske.
Det ville jeg tweete
uden at lyde som en gammel nisse.
Men jeg ville hellere ikke prøve at lyde som en ung vigtigper.
Så jeg valgte at gå med: "Wauv, de gutter kan spille op til dans."
Jeg fandt vist balancen.
Alle mine følgere tænkte, jeg var super-duper sej.
"Super-duper" er et sjovt ord.
Jeg kan godt lide ord.
Hvad er mindst? Lille? Mikro?
Bitte?
Lillebitte?
Mikrobitte?
Eller lillebittemikro?
Den slags kan jeg tænke meget på.
Forskere skal være sikker, når de glor i mikroskoper.
"Jeg vil sige, denne amøbe er…
…bitte.
Kom lige, professor. Er du enig?
Vil du også beskrive den som bitte?"
"Lad mig lige se.
Den er da ikke bitte.
Den er lillebittemikro."
Hvorfor er det kun små ting, der får søde ord?
Hvorfor er Jupiter ikke kæmpe-wæmpe?
Universet er gigantious!
Jeg er vild med rummet.
En forsker udtalte på tv, at de ved,
at hvis de bygger en sonde til at udforske rummet
og sender den op,
så vil man om 100 år
kunne bygge en bedre, hurtigere sonde,
der kan indhente den første sonde, før den når frem.
Budskabet er stjerneklart.
Alt, vi gør i dag,
er et spild af tid.
Vi har sendt rovere op på Mars.
De analyserer sten.
Visse forskere mener, stenene er fra vulkaner.
Okay.
Hvis jeg skal tro på, at vulkaner…
…spruttede sten…
…hele vejen op på Mars…
Selv Vesuv var kommet til kort i dets storhedstid.
Vi leder efter vand på Mars.
Vi tøffer rundt for at finde det.
Har vi givet helt op?
De forskere skal da se min håndvask.
Se, hvad jeg har fundet.
Når jeg hiver i den her…
…så strømmer der vand ud af den der.
Hvordan går det på Mars?
For det er kan bare blive ved.
Hent nogle prøveglas og saml prøver,
for jeg har ramt hovedåren.
De søger vand, da det kan pege på liv på Mars.
Men tænk hvis der er liv på Mars.
Og at det er lillebittemikro?
Og vi knuser det med roveren.
Kameraet foran.
"Alt ser øde og tørt ud."
Under hjulene:
Vi moser marsboerne.
Se, en grøn stribe.
Jeg var 11 år, da vi landede på månen.
Hele familien fulgte med på tv.
Mine forældre opfostrede gode børn. Jeg blev ikke kriminel.
Jeg kan huske det udtryk, man hørte som lille.
"Kriminalitet betaler sig ikke."
Er det grunden til at lade være?
"Er du kriminel?" "Jeg elsker kriminalitet.
Jeg elsker det meste ved kriminalitet. Det er fantastisk.
Jeg er allerede solgt."
Grunden til…
Grunden til jeg ikke er kriminel…
Og jeg har regnet på det.
Det betaler sig ikke!
Hvis det gjorde, så ville jeg da være voldkriminel.
Men det betaler sig ikke, så derfor er jeg ikke kriminel.
Et andet og endnu mere forskruet udtryk:
Har man sagt A,
må man også sige B.
Det var sørens.
Hvorfor siger man ikke: "Lad være med at sige A…
…for A er ulovligt."
Skal det være et valg mellem to egoistiske valg?
Nå, den forbrydelse? Jeg vil!
Det er en fed forbrydelse. Den vil jeg altså begå.
Men problemet med netop den forbrydelse…
…er, at den giver 15 års fængsel.
Det har jeg ikke tid til!
Gid, jeg havde, men jeg har familie og drømme.
Jeg har ikke tid til den forbrydelse.
Men den der, derimod,
en måned i arresten?
Jeg gør det!
Jeg har tiden til at begå den forbrydelse.
Min kriminelle adfærd afgøres af, hvor meget tid jeg har fri i kalenderen.
Sådan har jeg lært det.
Det er selvlært.
Jeg er imod kriminalitet,
men vi gør unfair ting mod kriminelle.
Det er unfair, at manipulering af beviser
er en forbrydelse i sig selv, der tillægges den oprindelige.
Det er da for meget.
Alt, der sker naturligt under et forbrydelsesforløb,
burde bare være en del af forbrydelsen.
Manipulering.
Har kriminelle nogensinde taget det med i overvejelserne,
mens de flygter fra gerningsstedet?
"Okay, vi skal væk herfra!
Hvad har du gang i, Toby?"
"Jeg tørrer fingeraftryk af og fjerner alt."
"Er du vanvittig?
Det er ulovligt!
Du får os i fedtefadet!"
Man må ikke manipulere med beviser efter en forbrydelse.
Det må man ikke.
Har nogen nogensinde valgt ikke at manipulere med beviser
og fået noget ud af det?
"De findes skyldig sagen.
Straffen er livstid i fængsel uden mulighed for prøveløsladelse.
Men…
…det var pænt af Dem ikke at manipulere med beviserne.
Den primære efterforsker sagde, det var det mest uberørte gerningssted,
han nogensinde havde set i sin lange karriere.
Som en tak for det, kan De selv vælge
Deres køje."
Jeg så noget i nyhederne.
En dommer afviste en sag uden præjudice.
Bør det ikke altid være sådan?
Hvordan ellers?
"Sagen er afvist.
Fordi du er hvid, som jeg er.
Kom så ud mig dig, din bølle."
Hvis den anklagede ikke taler sit forsvar,
så skal dommeren instruere juryen cirka sådan her:
"De har nok bemærket,
den anklagede ikke taler sit forsvar.
Det må ikke påvirke Dem
i vurderingen af beviserne."
Jeg kan godt se behovet for instruksen, men de burde redigere den lidt.
Dommeren burde sige: "De har nok bemærket,
den anklagede ikke taler sit forsvar.
De skal vide, at det betyder…
…at De godt kan betale p-billetten."
Jeg ville da forsvare mig,
hvis jeg var uskyldig.
Ens advokat spørger en:
"Vil du sige, det ikke var dig?"
"Jeg er frygtelig genert."
Jeg ved det, men de overvejer den elektriske stol, så…
Du kan måske lige overleve at tale."
"Jeg tager chancen, ellers tak."
"Varm stolen op, ærede dommer.
Hvad skal jeg gøre?"
Jeg har hørt, visse stater afvikler dødsstraffe kl. 7 om morgenen.
Hjerteløst.
Skal gutten ikke sove natten før?
"Ja, jeg vil ramme puderne.
Lukke øjnene lidt.
Jeg får en kort dag i morgen."
Det her burde være en forbrydelse.
Når folk boarder fly med rygsæk på.
Hvis I gør det, så hør lige her:
jeres rygsække rammer folk i fjæset.
"Jeg tænker kun på dem foran mig!
Dem bag mig kan rende mig!"
Når man sidder i sæderne ved nødudgangen
og går med til at redde alle…
…hvorfor får man så ingen tak, når flyet er landet?
Seriøst.
Man kunne have gjort fantastiske ting.
Men ingen påskønner det.
"Hej, jeg hørte, hvad der skete, før vi lettede.
Tak.
At du er villig til at risikere livet
for at redde mig, min familie og alle andre på flyet
er ganske enkelt enestående.
Tak. Tak. Tak. "
Nej, man får en rygsæk i nakken.
Jeg reddede næsten liv!
Jeg vil gerne takkes.
Så jeg ville aldrig være god til det der dyreredning.
Det ville jeg ikke.
Har I set det, når en vild hest er fanget i en kløft?
De skal bruge kranbiler, kæder og seletøj.
De skal finde en vej ned i kløften
og få selen rundt om hesten, mens den går grassat,
og trække den op, mens den sparker og går amok.
De skal tage selen af uden at komme til skade.
Og så forsvinder hesten in i skoven.
"Hej!"
Hesten må gerne lige stoppe, inden den når skoven.
"Tak."
Og så gør den det der på bagbenene.
Og så løbe væk.
Forlanger jeg for meget?
Altså, hvis jeg skal fjerne olie fra en and med en tandbørste,
så forventer jeg et "rap".
Vend dit andehoved og sig: "Tak".
Mere forlanger jeg ikke.
"Det var ikke sket uden dig."
"Det ved jeg."
Mennesker er klogere end dyr.
"Ærlig talt,
så er det menneskets skyld, jeg har olie på mig.
Så er det sagt."
Kan nogen lukke munden på den talende and?
Dumme talende and.
Det her sted er smukt. Se lige.
Fantastisk.
Jeg optræder fede steder.
Visse steder har en orkestergrav.
De ord hører ikke til sammen.
"Orkester." "Grav!"
Musikerne ser fantastiske ud.
De kommer i kjoler og smokinger.
"I ser fantastiske ud.
I spiller i orkestret?
Skrub ned i graven! Ned i graven!
Ned i graven med jer!
Ned i graven!"
Hvorfor er de så pænt klædt? Man kan ikke se dem.
Når showet er slut, så bukker de.
Man kan lige se øjenbrynene. "Tak.
Mange tak.
Tak… Jeg har 90 dollar dyr strømper på af uforklarlig årsag.
Tak for det."
Noget irriterer mig.
Når man ser et show med et orkester,
så øver de, når man kommer ind?
Det forstår jeg ikke.
Man går ind og hører:
Hej…
…dørene er åbne.
Billetterne var ikke billige.
Kan I ikke øve, før vi kommer?
Vi kommer nok til at høre det senere.
Noget kommer til at flyve i showet.
Helt ærligt.
Man vil da ikke se skuespilleren øve, når man kommer ind.
At være eller ikke… Nej, for voldsomt. Nedton lidt.
At være… Nej, for subtilt. Lige midt i mellem.
At være… Hov, de er på vej ind.
Er det skuespilleren
eller karakteren, der flygter ud?
Jeg forstår ikke garder.
Jeg kan forstå bands.
Men ikke garder.
Der findes mange typer beskæftigelser.
Hvorfor har ingen andre påtaget sig den ekstra opgave?
Man ser ikke marcherende konservatorer.
Den odder skal udstoppes
Den odder skal udstoppes godt
Udstop den odder Og smid den på noget træ
"Sæt dig da og udstop den?
Det er nok nemmere, hvis du sidder ned."
Ja, latterligt.
Hvorfor er det normalt for bands?
Hvem var musikerne, der sad…
Jeg ved ikke, hvilket instrument det var.
"Hej, jeg har en idé.
Lad os sparke stolene væk
og gå rundt, mens vi staver ting med vores kroppe.
Så folk i luftskibe kan se, hvilket hold vi støtter."
Sikkert et hit hos tubaspilleren.
"Herligt.
Genial idé, fløjtespiller."
En fløjtespiller må have fundet på garden.
"Kom, vi marcherer.
Kom nu."
"Vent, vi skal have bæreseler!"
"Kom nu, det er nemt."
"Vent! Vi skal have seler på!
Vi er ikke klar. Vi er ikke klar!"
Sækkepibens opfinder…
Han er vist ikke færdig endnu.
Har I set den uhyrlighed?
Han har nok troet, at der var travlt på patentkontoret.
Han løb nok bare ind og smed den op på bordet.
"Er det for sent?"
"Hvad i alverden er det?"
"En sæk! Med piber i!
Jeg stak piber i en sæk!
Sækkepiber."
"Det kan jeg se.
Men hvorfor?
Hvad kan den?"
"Hvad den kan? Det er en sæk med piber!
De stikker lige ud af den!
Hvad kan den?
Hvad…?"
Hvad kan den lige?
Hvordan ved man, om folk er dygtige til at spille?
En gut står…
"Han er vildt god."
Og så en anden…
"Han kan ikke spille en skid.
Få den albue ind i sækken. Det ved alle da."
I er altså fantastiske.
Mange tak.
Tak.
Mange tak. I er skønne.
Tak skal I have. Godnat.