Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- ספיישל קומדיה מקורי של NETFLIX -‬
‫גבירותיי ורבותיי, ‬ ‫קבלו בבקשה את בריאן ריגן!‬
‫-בריאן ריגן: און דה רוקס -‬
‫תודה.‬
‫תודה רבה לכם.‬
‫תודה.‬
‫תודה רבה, רבה לכם.‬
‫טוב, בואו נדבר קודם כל על השיער האפור.‬
‫כי אחרת, אתם לא תקשיבו ‬ ‫לאף מילה שאומר במשך שעה.‬
‫אתם תשאלו אחד את השני,‬ ‫"ידעת משהו על השיער האפור?"‬
‫"אני מבולבל בדיוק כמוך."‬
‫גם אני לא יודע מה קרה.‬
‫כשהגיעה מגיפת הקורונה, ‬ ‫נכנסתי לתרדמת חורף ויצאתי ממנה אזרח ותיק.‬
‫זה רק לטובה.‬
‫אף פעם לא הרגשתי נוח‬ ‫כשהיה עליי לקנות צבע לשיער.‬
‫אתה תמיד צריך להעמיד פנים‬ ‫שאתה שם בשביל מישהו אחר.‬
‫"נשים, אה?"‬
‫אני אוהב את ההבדלים‬ ‫בין שמות צבעי שיער לנשים ולגברים.‬
‫לנשים יש צבעי שיער ששמם, "רובי פיוז'ן".‬
‫"שוקולד דובדבן."‬
‫"ריבת חלב."‬
‫צבעי שיער לגברים: חום!‬
‫שחור!‬
‫חום בהיר!‬
‫שחור כהה!‬
‫בשביל גברים, זאת כל קשת הצבעים.‬
‫אני לא יודע. אני בגיל שבו אני מתעורר, ‬
‫והדבר הראשון שאני עושה הוא ‬ ‫להיזכר לאיזה רופא אני הולך היום.‬
‫אה, לרופא העור.‬
‫בגלל הכתם הזה על הגב שלי.‬
‫אני לא רוצה להישמע כאילו אני מתרברב,‬
‫אבל אני צריך למרוח תרופה על הגב ‬ ‫באמצעות מרית.‬
‫זה כיף להיכנס לדראגסטור ולהישאל:‬ ‫"אפשר לעזור לך למצוא משהו?"‬
‫ואני נאלץ לומר, ‬ ‫"כן, מרית, לוטרימין ומראת יד".‬
‫את סקרנית, גברתי?‬
‫אני מחזיק את סלסלת הקניות שלי,‬
‫תוכלי בבקשה לכוון אותי למעבר הנכון?‬
‫רופא העור שלי אמר ‬ ‫שהוא צריך לעשות ביופסיה לשומה קטנה‬
‫על קצה האף שלי, ואמרתי,‬
‫"וואו, נשמע שזה יכאב."‬
‫הוא אמר, "אל תדאג.‬ ‫אנחנו נרדים אותה באמצעות משכך כאבים."‬
‫שאלתי, "איך?"‬
‫הוא אמר, "ננעץ מחט חדה בקצה האף שלך."‬
‫אז אתה לא מבטל את הכאב.‬
‫אתה פשוט קובע אותו למועד אחר.‬
‫הלכתי לרופא הרגיל שלי והוא שאל, "מה קורה?"‬
‫אמרתי, "תגיד לי אתה. ‬ ‫ממש מעל הברך הימנית שלי‬
‫יש אזור קטן, כשבעה ס"מ מעל הברך.‬
‫הוא בערך בגודל של אגרוף.‬
‫שם לא כואב לי.‬
‫זאת תחושה ממש מוזרה.‬
‫יש לך כדור ‬ ‫שיכול לגרום לכל השאר להרגיש ככה?‬
‫אני רוצה כדור של 'כל השאר ככה'."‬
‫הרופא שלי הסתכל עליי ואמר,‬ ‫"בריאן, אתה יותר מדי יושבני."‬
‫אז נשבעתי באותו רגע...‬
‫להשיג מילון.‬
‫אבל עדיין לא הגעתי לזה, פשוט שכבתי בבית.‬
‫או שעליי לומר "התפדלאתי" בבית?‬
‫רופאים מומחים, נכון?‬
‫בחודש שעבר הלכתי לרופא אף אוזן גרון.‬
‫בשבוע שעבר הלכתי ‬ ‫לרופא קשת כף הרגל, גב תחתון ועורף.‬
‫הקשתות שלי צונחות, הגב התחתון גבוה מדי‬ ‫והעורף שלי בעייתי.‬
‫זה מוזר, בעולם בני האדם, ‬ ‫יש רופא לכל איבר בגוף.‬
‫אבל בעולם החיות, וטרינר מטפל בכל החיות...‬
‫ובכל האיברים שלהן.‬
‫זאת בטח העבודה הכי קשה בעולם.‬
‫איפה רופאי הברכיים לכבשים גדולי קרניים?‬
‫הגסטרואנטרולוגים של הגנו?‬
‫רופאי הגרון, גרון וגרון של הג'ירפים?‬
‫אומרים שמערכת הרפואה האמריקאית ‬ ‫היא הטובה בעולם.‬
‫אני אתרשם ממנה כשיפסיקו להגיש לי לוח כתיבה‬
‫כשאני מגיע לתור אצל הרופא שלי.‬
‫זה כל כך אופייני לתקופת האבן.‬
‫אנחנו חיים בעולם של ברקודים ושל שבבי מחשב.‬
‫מה הקטע של לוח הכתיבה?‬
‫באתי לתור שלי בשעה עשר.‬
‫"הנה לוח הכתיבה שלך. יש בו 257 עמודים.‬
‫הנה עט עם פרח.‬
‫לך לשבת עם כל האנשים האחרים‬
‫ואל תעז לחזור לדלפק הזה‬
‫עד שתמלא את כל העמודים בלוח הכתיבה שלך."‬
‫אני מטופל כאן כבר שנים רבות.‬ ‫יש לכם את כל המידע הזה.‬
‫"המדיניות שלנו היא לעשות זאת בכל שנה.‬ ‫אנחנו נותנים לך עוד לוח.‬
‫וככה תוכל לחוות חרדה, מתח ‬
‫זעם ורוגז מוחלט, ‬ ‫כולם גועשים בפלג גופך העליון.‬
‫ואז נמדוד את לחץ הדם שלך."‬
‫אם אינכם יכולים לייעל את זה,‬ ‫תוכלו לרפא אותי?‬
‫אז הרופא שלי אמר לי ‬ ‫לקבל עיסוי טיפולי לצוואר.‬
‫עיסויים הם מוזרים.‬
‫אני אף פעם לא מרגיש בנוח לקבל עיסוי.‬
‫אני תמיד מסתכל דרך חור הדונאט המוזר הזה.‬
‫אני חושב על דברים מוזרים כמו,‬
‫"מעניין אם אני יכול ‬ ‫לדחוף את הראש דרך החור הזה.‬
‫אבל מה אם אני אתקע מתחת לשולחן?‬
‫אז אני אראה כמו פריסקופ הפוך.‬
‫כדאי שלא אעשה את זה‬
‫ואשאר בצד הזה של חור הדונאט."‬
‫אני גם חושב על דברים כמו,‬ ‫"העיניים שלי אמורות להיות פקוחות?"‬
‫אני מרגיש כאילו שאני מצותת.‬ ‫אני רואה את הרגליים שלה זזות.‬
‫התחלתי לחשוב דברים מוזרים:‬
‫"מה אם נעל אחת תלך לכיוון הזה ‬ ‫והנעל השנייה לכיוון השני?‬
‫זה יהיה ממש מסקרן לדעת מה קורה.‬
‫ממש מסקרן."‬
‫אחרי עשר דקות אמרתי,‬ ‫"אני לא מכיר את הנוהל...‬
‫האם אני אמור להגיד 'את יכולה להתחיל'?"‬
‫והיא אמרה, "התחלתי לפני עשר דקות".‬
‫היא אמרה, "זה עיסוי בשיטת רייקי.‬
‫אני לא נוגעת בך בפועל.‬
‫הידיים שלי ממש מעליך, וזה ריפוי אנרגטי."‬
‫אז כשהיא סיימה אמרתי, ‬ ‫"אני לא נוגע בארנק שלי בפועל.‬
‫היד שלי ממש מעליו.‬
‫את אמורה לקבל תשלום אנרגטי...‬
‫כדי לשלם את חשבון החשמל שלך,‬ ‫תראי מה הם חושבים על זה."‬
‫אני לומד דברים על עצמי.‬
‫לאחרונה נודע לי ‬ ‫שאני סובל מהפרעה טורדנית-כפייתית.‬
‫תודה.‬
‫"סובל" היא מילה חזקה מדי.‬
‫אנשים אומרים שהם סובלים מדברים,‬ ‫אבל זה רק אומר שיש להם אותם.‬
‫אני נראה כאילו אני סובל?‬
‫אני חושב שהמילה "סבל" ‬ ‫צריכה להיות שמורה למישהו‬
‫שמתפתל על הרצפה בייסורים.‬
‫הוא סובל.‬
‫האם מותר לי לרוץ אליו?‬
‫אני יודע מה זה סבל!‬
‫אני מוכרח לסדר הכול לפי האלף-בית.‬
‫תפסיק להתפתל.‬ ‫אני מנסה לספור את הצלעות שלך.‬
‫אני סופר צלעות.‬
‫העניין של לסדר לפי האלף-בית הוא לא נכון,‬ ‫לפחות במקרה שלי.‬
‫אנשים חושבים שאני מוזר יותר מכפי שאני,‬ ‫וקשה לי עם זה.‬
‫הם שואלים,‬ ‫"בריאן, בגלל ההפרעה הטורדנית-כפייתית שלך,‬
‫אתה חייב לסדר את הספרים בבית ‬ ‫לפי האלף-בית?‬
‫אני עונה, "לא".‬
‫אני מארגן את הספרים לפי הסדר הכרונולוגי‬ ‫שבו קניתי אותם על המדף העליון.‬
‫אני לא חייב לסדר לפי האלף-בית‬ ‫ את הספרים שלי. אני לא פסיכי.‬
‫והמדף התחתון הוא לספרים שסיימתי לקרוא.‬
‫והם בסדר כרונולוגי לפי תאריך סיום קריאתם.‬
‫אני לא חייב לסדר אותם לפי האלף-בית.‬
‫והמדף האמצעי...‬
‫הוא לספרים שאני בתהליך קריאתם.‬
‫כשאני מתחיל לקרוא ספר,‬
‫אני מעביר אותו מהמדף העליון לאמצעי‬
‫ואני מסדר אותם לפי תאריך התחלת קריאתם.‬
‫אני יודע מה אתם שואלים את עצמכם.‬
‫אתם חושבים, "אם קריאת כותר הספר...‬
‫לא נחשבת טכנית כחלק מתהליך קריאת הספר הזה?‬
‫אז איך אתה מבדיל ‬ ‫בין המדף העליון למדף האמצעי?"‬
‫ובכן, האופן שבו אני עושה זאת...‬
‫אני מאלץ את עצמי לקרוא את כל העמוד הראשון‬ ‫לפני שאני מרשה החלפת מדף.‬
‫אני לא מחשיב את ההקדמה,‬ ‫או את המבוא, או את כריכת הספר.‬
‫אני קורא את כל זה מילה במילה,‬
‫אבל אני מאלץ את עצמי‬ ‫לקרוא את כל העמוד הראשון עד לסופו.‬
‫רק אם הוא נגמר באמצע המשפט,‬
‫אני מאלץ את עצמי להפוך דף.‬
‫אני מסיים את המשפט כדי להשלים את הרעיון,‬ ‫וחוזר לעמוד הראשון.‬
‫אני כותב באיזה תאריך התחלתי לקרוא את הספר,‬
‫ואז אני מעביר אותו למדף האמצעי ‬ ‫בצד הימני הקיצוני.‬
‫אני לא חייב לסדר את הספרים שלי ‬ ‫לפי האלף-בית, לא יצאתי מדעתי.‬
‫למה מתייחסים לצורך שדברים יהיו בסדר מסוים,‬ ‫כאל הפרעה?‬
‫כשחשדתי שיש לי הפרעה טורדנית-כפייתית, ‬ ‫חיפשתי מידע בגוגל.‬
‫וראיתי שיש תסמינים שונים.‬
‫את חלקם יש לי, ואחרים לא.‬
‫והתסמינים שיש לי,‬ ‫חלקם מתבטאים באופן חזק יותר מאחרים.‬
‫אז החלטתי להכין גרף לפי צבעים.‬
‫הלוואי שהייתי ממציא את זה.‬
‫רשמתי את התסמינים.‬
‫החלטתי לדרג מאפס לעשר‬ ‫את עוצמת הופעת התסמין אצלי.‬
‫לסכם את התוצאות ולחלק למספר התסמינים.‬
‫אם התוצאה תהיה גבוהה מחמש,‬ ‫אפנה לעזרה מקצועית.‬
‫אם התוצאה תהיה מתחת לחמש,‬ ‫אני אאבחן את עצמי כתקין.‬
‫מספר אחד: האם אתה אדם מהסוג‬ ‫שחייב לבדוק את הכיריים שוב ושוב‬
‫כדי לוודא שהם כבויים?‬
‫ואני עונה, "אפס. רק מטורללים מתנהגים ככה".‬
‫מספר שתיים: האם אתה אדם מהסוג‬ ‫שחייב לשטוף ידיים שוב ושוב?‬
‫והייתה לי הרגשה מטרידה...‬
‫ששכחתי לענות על השאלה הראשונה.‬
‫אז הסתכלתי למעלה... "כן, כתבתי אפס. בסדר.‬
‫שטיפת ידיים.‬
‫שש.‬
‫אפילו זה לא נכון." מחקתי את זה.‬
‫נמרח לי דיו על הידיים. הלכתי לשטוף ידיים.‬
‫בזמן ששטפתי ידיים, חשבתי, ‬ ‫"למה הם ציינו כיריים?"‬
‫אז בדקתי את הכיריים.‬
‫הם דלקו.‬ ‫חשבתי, "אני לא אעשה שוב את הטעות הזאת".‬
‫חזרתי ושיניתי "שטיפת ידיים" לשתיים.‬
‫עשיתי את כל המבחן והממוצע שלי היה 5.0.‬
‫אז חשבתי, "אני עדיין לא יודע".‬
‫אז החלטתי לקנות ספר על זה.‬
‫נכנסתי לחנות הספרים, ושאלתי את המוכרת,‬
‫"תוכלי לומר לי איפה ‬ ‫מדור הספרים לעזרה העצמית?"‬
‫והיא אמרה,‬ ‫"למה שלא תנסה למצוא אותו בעצמך?"‬
‫סוף-סוף מצאתי את המדור.‬ ‫הוא היה כל כך מבולגן,‬
‫שהעברתי את שלוש השעות הבאות‬ ‫בארגון מחדש את כל הספרים שלהם‬
‫במקום לברר אם יש לי הפרעה טורדנית-כפייתית!‬
‫אדגים לכם דרך מוזרה אחת‬ ‫שבה ההפרעה מתבטאת.‬
‫בכל שנה, כשאני מקבל את לוח השנה החדש,‬
‫אני תמיד מדפדף קדימה‬ ‫כי אני לא אוהב את החודשים שבתחתיתם‬
‫ישנם ימים שחולקים את אותה משבצת.‬
‫המוח שלי לא יכול להתמודד עם זה.‬
‫אוי, לא, אוקטובר יהיה חודש שיתוף משבצת.‬
‫למה הם עושים את זה?‬
‫ימים לא רוצים שותפים לדירה.‬
‫אתה לא רוצה שה-31 יעלה ל-24:‬
‫"היי, אני יכול להידחף במשבצת הזאת איתך?"‬
‫"תתחפף מכאן!‬
‫יש משבצות ריקות בראש העמוד הבא."‬
‫אולי אתם חושבים שזה מוזר,‬ ‫אלא אם אחד הימים האלה חשוב לכם.‬
‫אם זה יום ההולדת שלכם,‬ ‫אתם לא רוצים להתכווץ בפינה של משולש.‬
‫"יום הולדת שמח, אני קצת מעוך כאן למעלה."‬
‫ומעבר לאלכסון כתוב, "לזרוק אשפה".‬
‫תמיד התעניינתי בלוחות שנה ובזמן.‬
‫גדלתי באזור הזמן של החוף המזרחי.‬
‫עכשיו אני גר באזור הזמן של החוף המערבי.‬
‫ומה שמוזר כשחיים שם,‬
‫הוא שכאשר מישהו מאזור הזמן המזרחי‬ ‫משאיר הודעה קולית,‬
‫הם תמיד חושבים ‬ ‫שהם צריכים לחשב את הפרש הזמן.‬
‫אני תמיד מקבל הודעות כמו:‬ ‫"היי, בריאן, השעה אצלי היא ארבע.‬
‫כלומר, עכשיו אצלך השעה אחת.‬
‫אני יודע מה השעה איפה שאני נמצא.‬
‫יש לי חבר שעושה את זה כל הזמן.‬
‫לאחרונה הוא השאיר הודעה:‬ ‫"בריאן, תעשה לי טובה. תחזור אליי.‬
‫אני יוצא ל-20 דקות בערך‬ ‫לפי השעה אצלי, זה...‬
‫פשוט תחזור אליי."‬
‫מתי? מה הנוסחה?‬
‫כשהייתי ילד, ‬ ‫זה היה מוזר ללמוד על אזורי זמן.‬
‫למדתי שיש 24 אזורי זמן מסביב לעולם.‬
‫הסתכלתי על הכדור וראיתי‬ ‫את כל הקווים נפגשים למעלה, ‬
‫וחשבתי, "מה השעה שם למעלה?"‬
‫אפשר לשים את היד על הקוטב, ‬ ‫ללכת מסביבו ולומר:‬
‫"עכשיו אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש, שש"?‬
‫איך מתכננים משהו שם למעלה?‬
‫"ניפגש בחמש."‬
‫"איפה היית?"‬
‫"הייתי ממש דרומה מכאן."‬
‫בנוסף להפרעה טורדנית-כפייתית,‬ ‫יש לי גם קצת חרדה חברתית.‬
‫אני מאלץ את עצמי ללכת למסיבות וכדומה,‬
‫אבל יש דברים שאנשים עושים שמציקים לי.‬
‫אני לא אוהב שמישהו מבטא מילה ‬ ‫באופן אחר מכולם‬
‫כדי לנסות להישמע חכם.‬
‫פשוט תגיד את זה כמו כולם.‬
‫הייתי במסיבה,‬ ‫ניגשתי לקבוצה של אנשים שלא הכרתי.‬
‫הדבר הראשון ששמעתי היה בחור שאמר,‬
‫"עוד משהו על ג'נגוס חאן..."‬
‫חשבתי, "אלוהים.‬
‫הבחור הזה כבר לא מוצא חן בעיניי."‬
‫אמרתי, "אה, ג'ינגיס חאן?"‬
‫"בעצם ביטאו זאת 'ג'נגוס'."‬
‫אני מניח שהיית שם באותה תקופה.‬
‫אתה והג'נג-מן הסתובבתם בעיר.‬
‫אז רציתי להישמע חכם.‬
‫אמרתי, "אה, ג'נגוס חאן, הקיסר ה'מונגולאי'‬
‫הוא לא היה הכובש של 'סאין'?"‬
‫הרגשתי את המעגל הקטן דוחק אותי החוצה.‬
‫זה עתה נודיתי.‬
‫ניגשתי לקבוצה השנייה.‬
‫אני לא יודע מה לעשות ‬ ‫כשמישהו אומר משהו שאני לא מסכים איתו.‬
‫אני לא יודע מה עליי לעשות כאדם.‬
‫תמיד התחבטתי בעניין הזה.‬
‫ניגשתי לשם, ואישה אחת אמרה,‬
‫"בעלי חיים חכמים יותר מאנשים."‬
‫חשבתי, "אלוהים.‬
‫אני רק הגעתי לכאן."‬
‫הסתכלתי על האחרים בשאלה,‬ ‫"מישהו רוצה לענות על זה?"‬
‫זאת משימה ממש קלה.‬
‫ספגתי עכשיו פגיעה במעגל הקטן שם.‬
‫מישהו מוכן לקחת על עצמו את המשימה ‬
‫כדי שאוכל להישאר כאן קצת יותר משתי דקות?‬
‫אבל אף אחד אפילו לא הרים את העיניים,‬ ‫הם העבירו משקל מרגל לרגל...‬
‫ניסיתי לברר את הדינמיקה.‬
‫הם בטח עובדים אצלה. משהו קורה כאן.‬
‫אבל לא יכולתי לא להגיד כלום.‬
‫אבל גם לא רציתי לעשות מזה סיפור גדול.‬ ‫אני לא מכיר את האנשים האלה.‬
‫אז החלטתי לומר בדיחה קלילה.‬
‫אמרתי, "מה מידת ההצלחה ‬ ‫של בעלי חיים במבחן הפסיכומטרי?"‬
‫רק קצת "חחח".‬
‫לא קיבלתי את ה"חחח".‬
‫אני רק הרגשתי את הטמפרטורות צונחות.‬
‫והאישה הזאת נעצה בי מבט ואמרה,‬
‫"בעלי חיים חכמים יותר מאנשים."‬
‫כאילו, סוף פסוק.‬
‫טוב, אני לא יכול להסכים לזה.‬
‫אבל לפני שהספקתי להגיד משהו,‬ ‫היא אמרה, "מה עם הבונים?"‬
‫כדי להכריח אותי לשאול, "מה עם הבונים?"‬
‫לא הייתה אף שורה אחרת בתסריט שלי בשלב הזה.‬
‫שום דבר לא יכול לבוא בעקבות השאלה,‬ ‫"מה עם הבונים?"‬
‫מלבד, "מה עם הבונים?" נוסף.‬
‫מה עם הבונים?‬
‫אז היא הסבירה לי.‬
‫היא אמרה, "הבונים חכמים יותר מאנשים.‬
‫הם יודעים איך להיכנס למים, ‬ ‫והם יודעים איך לאסוף מקלות…‬
‫ולהביא אותם לאזור אחד,‬
‫והם יודעים איך לשים בוץ על הזנב שלהם,‬
‫ולהדק את המקלות ביחד,‬ ‫והם יכולים להשפיע על זרימת הנהר."‬
‫סכר הובר.‬
‫חכם. טיפשי.‬
‫הנדסת אנוש. ערימת מקלות מכוסים בבוץ.‬
‫אז שאלתי אותה:‬
‫"אם היית שוכרת חברה לבניית סכר…‬
‫והם היו יוצאים מהמשאיות...‬
‫ונכנסים למימי הנהר...‬
‫ומתחילים לאסוף זרדים ו…‬
‫ולדחוף אותם עם האף על פני המים…‬
‫האם היית עומדת על גדת הנהר:‬
‫'תראו כמה הם חכמים'?"‬
‫טוב, כולם נעשו ממש שקטים.‬
‫והיא התעקשה.‬
‫היא אמרה, "מה עם דבורי הדבש?"‬
‫אז הסתכלתי בתסריט שלי.‬
‫מה עם דבורי הדבש?‬
‫מה איתן?‬
‫מה עם דבורי הדבש?‬
‫אז היא אמרה…‬
‫"הדבורים חכמות יותר מאנשים.‬
‫הן יודעות שמספיק ‬ ‫שרק אחת מהן תתווה את צורת הספרה שמונה...‬
‫ותנענע את אחוריה,‬
‫כדי שכל הדבורים האחרות ‬ ‫ידעו איפה נמצאים הפרחים."‬
‫מה אם דודך לארי היה צריך לעשות זאת‬ ‫כדי להראות לך איפה המקרר?‬
‫אף אחד לא היה יכול להרוות את צימאונו‬ ‫עד שהדוד לארי הגיע.‬
‫עם טכניקות התקשורת פורצות הדרך שלו.‬
‫טוב, המעגל הקטן הזה ‬ ‫פלט אותו מתוכו כמו פקק שמפניה.‬
‫"ג'נגוס" חאן הסתכל לעברי:‬
‫"אתה לא יודע לעשות חברים, מה?"‬
‫ואני אמרתי, "לא נראה לי".‬
‫אדם בלי מדינה.‬
‫ניגשתי למעגל הקטן השלישי.‬
‫וניסיתי ללמוד איך להקשיב טוב יותר.‬
‫אז החלטתי פשוט לא להגיד כלום.‬
‫והיה שם בחור שסיפר לכולם סיפור‬
‫על מספרי הלוטו שהוא בחר לאחרונה.‬
‫איזה סיפור.‬
‫אני אנסה לשכפל אותו למענכם,‬
‫אבל זה יהיה מאתגר, ‬ ‫כי הבחור הזה לא חסך אף פרט.‬
‫הוא אסף את כולם סביבו ואמר,‬
‫"היו לי ארבעה כרטיסי לוטו.‬
‫בכרטיס הראשון, רשמתי 2, 4, 7, 21, 36.‬
‫בכרטיס השני...‬
‫רשמתי 2, 5... רשמתי 4 בכרטיס הראשון.‬
‫אז רשמתי 5 בכרטיס השני.‬
‫שתיים, חמש.‬
‫16, 17, רשמתי אותם ברצף בכרטיס השני.‬
‫ברצף, 16, 17, ברצף...‬
‫28, 31.‬
‫31 היה המספר האחרון שרשמתי בכרטיס השני."‬
‫זה הסיפור שהוא חלק עם בני אדם.‬
‫"בכרטיס שלישי...‬
‫רשמתי 2. אני תמיד רושם 2.‬
‫אתם מכירים אותי, תמיד מכסה את ה-2.‬
‫ידעתי שיש לי 4 בכרטיס הראשון ו-5 בשני,‬
‫אז רשמתי 6 בשלישי. 2, 6, 17, 19.‬
‫החלטתי לדלג על 18.‬
‫פעולת דילוג, נחיתה על 19.‬
‫43 היה המספר האחרון בכרטיס השלישי.‬
‫כרטיס רביעי.‬
‫רשמתי 2. ברור.‬
‫למה אני משעמם אתכם ומספר שרשמתי 2?‬
‫אתם מכירים אותי, ‬ ‫אם יש לי כרטיס, אני רושם 2.‬
‫כשאני הולך ברחוב ומחזיק כרטיס,‬
‫גם בלי להסתכל, ‬ ‫אתם יכולים להיות בטוחים שרשמתי 2.‬
‫בכל אופן…‬
‫ידעתי שרשמתי 4, 5 ו- 6 בכרטיס השני,‬
‫אז רשמתי אותם גם בכרטיס הרביעי. ‬ ‫2, 4, 5, 6.‬
‫ומשהו אמר לי, 'תרשום 3'.‬
‫משהו אמר, 'תחזור ותרשום 3'.‬
‫משהו אמר, 'אל תשכח את ה-3'.‬ ‫משהו אמר, 'אל תפספס את ה-3'.‬
‫אז רשמתי 3. 2, 3, 4, 5, 6, 17 ו-44.‬
‫והמחשבה שלי על ה-44 הייתה...‬
‫'היי, תרשום את ה-44'."‬
‫כפי שאתם יכולים לדמיין,‬ ‫הלסתות של כולם היו פעורות.‬
‫אז רציתי לזרוק את בול העץ הנכון למדורה‬ ‫כדי שהסיפור הזה ימשיך לבעור.‬
‫כשיש להבה בוערת מהסוג הזה,‬
‫אסור להסתכן ולתת לה לכבות.‬
‫יש להוסיף את הדלק הנכון, אז אמרתי...‬
‫"טירוף!‬
‫אז מה קרה?"‬
‫"אף אחד מהכרטיסים לא היה הניחוש הנכון."‬
‫איזו תפנית בסוף.‬
‫איזה סיום בלתי צפוי.‬
‫יכולתי להישבע שכל זה הולך לאיפשהו.‬
‫יכולתי להישבע בזה. אבל הפכת את היוצרות.‬
‫הצלחת לתת מענה לכלום עם פחות מכלום.‬
‫הוא חולק את ההפסד בניחוש מספרי הלוטו‬ ‫כהלצה במסיבת קוקטייל.‬
‫לא הצלחתי להשתלב באף אחת מהקבוצות.‬
‫אז פשוט הלכתי לסדר מחדש כמה מדפי ספרים.‬
‫אם אני הולך למסיבה, אני חייב לעמוד.‬
‫אני חייב לשמור על האפשרות לחמוק ממצבים.‬
‫פינג! זה לא עובד.‬
‫פינג! לא בשבילי.‬
‫פינג! לא!‬
‫לשבת זה יותר מדי קלסטרופובי.‬
‫כמו בארוחת ערב.‬
‫אתה לא יודע ליד מי תשב.‬
‫זה יכול להיות שעתיים. זה הימור.‬
‫"בריאן, אתה תשב כאן ליד דוני דולדראמס."‬
‫"היי, מה נשמע?"‬ ‫"היי, מה שלומך?"‬
‫פספסת את ההתחלה של הסיפור. סיפרתי לכולם‬
‫איך במשרד שלנו בדה מוין ‬ ‫התקיימה פגישת הנהלה.‬
‫ואיך כתוצאה מהפגישה הזאת,‬
‫הבנו שהתפוקה של המפעל‬ ‫בגזרה הצפון מזרחית שלנו…‬
‫הייתה מתחת לתקן ביחס למה שציפינו‬
‫לאחר שהבאנו צוות ייעוץ מפאוריה."‬
‫הפנים שלי תקועות בפירה, ‬
‫מפריחות בועות רוטב חום.‬
‫לא, אל תחיו אותי. אל תחיו אותי.‬
‫זה בצוואה שלי. הניחו לי לנפשי.‬
‫אני לא אוהב ארוחות ערב.‬
‫אני גם לא אוהב מסעדות.‬
‫אחת הסיבות היא כי אני לא אוהב פטריות.‬
‫אני לא אוהב פטריות.‬
‫אנשים אומרים, "אז מה הבעיה?‬
‫עליך רק לוודא לא להזמין פטריות."‬
‫בסדר, תרשו לי להסביר את הבעיה.‬
‫אין אף מזון אחר על כדור הארץ ‬ ‫שמרבים יותר לשים אותו מעל או בתוך‬
‫מזונות אחרים, מבלי שמישהו יבקש...‬
‫מאשר פטריות.‬
‫זה קרה כבר יותר מדי פעמים.‬
‫"הנה ארוחת העוף שהזמנת.‬
‫ואתה תשמח לשים לב...‬
‫שהוא מרוח...‬
‫בפטריות."‬
‫"אני בהחלט שמתי לב.‬
‫לא הזמנתי פטריות.‬ ‫לא כתוב פטריות בתפריט."‬
‫זה לא צריך להדאיג אותך.‬
‫לא היה לך שום קשר לזה.‬
‫החלטנו לגמרי בעצמנו...‬
‫כשהיינו במטבח,‬
‫בלי שום מידע ממך.‬
‫החלטנו באופן חד צדדי לצפות‬
‫את כל מה שאתה אוהב בחיים...‬
‫בפטריות!"‬
‫אני לא יודע אם הבהרתי את עצמי:‬ ‫אני לא אוהב פטריות.‬
‫אני גם לא אוהב צימוקים.‬
‫לא באותה מידה כמו שאני לא אוהב פטריות,‬ ‫אני פשוט לא אוהב צימוקים.‬
‫אבל זה מסקרן אותי ‬ ‫כשאנשים מנסים לשכנע אותי לחבב צימוקים.‬
‫כאילו שזה פגם פסיכולוגי.‬
‫אנשים אוהבים לומר, "בריאן...‬
‫אתה אוהב ענבים?"‬
‫הנה זה מתחיל.‬
‫"כן. כן, אני אוהב ענבים."‬
‫"טוב...‬
‫צימוקים...‬
‫הם ענבים יבשים!"‬
‫אה, אהבתי אותם כל הזמן.‬
‫לא היה לי מושג.‬
‫אז אני אוהב לענות להם בחזרה עם…‬
‫"אתם אוהבים כריכי בשר חזיר?‬
‫באמת?‬
‫טוב…‬
‫היית רוצה שאשאיר כריך בשר חזיר בחוץ…‬
‫למשך שלושה שבועות…‬
‫בשמש הקופחת...‬
‫על שולחן פיקניק,‬
‫עד שהוא יתכווץ לשלב ‬ ‫שבו אי אפשר יהיה לזהות אותו...‬
‫ואניח אותו על צלחת‬
‫ואגיש לך?‬
‫האם תרצה את זה?‬
‫ובכן?‬
‫זה רק כריך בשר חזיר!"‬
‫זה כבר לא עינב.‬
‫אני אוהב מיונז.‬
‫אני אוהב מיונז עד כדי כך‬
‫שהוא היה צריך להשתלב‬ ‫כאחת ההחלטות שקיבלתי לקראת השנה החדשה.‬
‫זו הייתה החלטה לשנה החדשה‬
‫לא להזמין יותר תוספת מיונז בכריכים שלי.‬
‫אני יכול להזמין מיונז,‬ ‫אבל לא להשתמש במילה "תוספת".‬
‫וגיליתי מהר מאוד שאני לא מקבל מספיק מיונז.‬
‫אבל לא רציתי להפר את החלטתי.‬ ‫אז ככה הייתי מזמין ארוחת צהריים:‬
‫"היי.‬
‫אני מבקש כריך הודו‬
‫עם גבינה שוויצרית, חסה ו...‬
‫מיונז!‬
‫שמעת מה אני אומר?‬
‫אני רוצה מיונז!‬
‫באותיות קידוש לבנה מ', י', ו'...‬
‫ושאר האותיות במילה 'מיונז'."‬
‫ראיתי היום משהו מעניין ברשתות החברתיות.‬
‫מישהו פרסם דעה פוליטית תקיפה מאוד.‬
‫ומישהו ענה,‬
‫"נקודה טובה. שיניתי את דעתי."‬
‫לא, אני מצטער. ראיתי חד קרן.‬
‫ראיתי חד קרן סגול נוצץ מעופף.‬
‫הנה משהו שלמדתי על רשתות חברתיות:‬
‫לביטוי "רק אומר"...‬
‫לעולם אינה קודמת מחמאה.‬
‫כשאני מצייץ, אני לא רוצה להישמע צעיר מדי.‬
‫אבל אני גם לא רוצה להישמע מבוגר מדי.‬ ‫וראיתי את מטאליקה בהופעה.‬
‫הם נפלאים.‬
‫ורציתי לצייץ שהם נהדרים,‬
‫אבל לא רציתי להישמע כמו איזה תרח.‬
‫אבל גם לא רציתי לנסות להישמע‬ ‫כמו איזה רברבן שלא יודע מהחיים שלו.‬
‫אז התפשרתי על:‬ ‫"החבר'ה האלה יודעים להקפיץ בשגעת".‬
‫אני חושב שנשמעתי ממש גזעי.‬
‫כל העוקבים שלי חשבו שאני חבל על הזמן.‬
‫"פיג'מה" זאת מילה מצחיק.‬
‫אני אוהב מילים.‬
‫מה הכי קטן: "זעיר", "גמדי..."‬
‫"ננסי..."‬
‫"קטנטן..."‬
‫"פצפון..."‬
‫או "פיצקלה"?‬
‫שאלות כאלה לא נותנות לי להירדם בלילה.‬
‫מדענים צריכים לדעת‬ ‫כשהם מסתכלים במיקרוסקופים.‬
‫"הייתי מתאר את האמבה הזאת...‬
‫כ'קטנטנה'.‬
‫פרופסור, בוא הנה. תראה אם אתה מסכים.‬
‫תראה אם אתה מסכים שהאמבה הזאת היא קטנטנה."‬
‫"תן לי לראות.‬
‫היא לא קטנטנה.‬
‫האמבה הזאת היא פיצקלה."‬
‫איך זה שרק דברים קטנים‬ ‫מקבלים כינויים חמודים?‬
‫למה אנחנו לא אומרים ‬ ‫שכוכב הלכת צדק הוא "גדולדול"?‬
‫היקום הוא ענקי'לה!‬
‫אני מת על דברים שקשורים בחלל.‬
‫ראיתי מדען בטלוויזיה שאמר שהם יודעים,‬
‫שגם אם בונים גשושית חלל‬ ‫כדי לחקור גלקסיות מרוחקות,‬
‫ומשגרים אותה לחלל,‬
‫בעוד מאה שנה מעכשיו‬
‫נוכל לבנות גשושית חלל טובה ומהירה יותר‬
‫שתשיג את הגשושית הראשונה‬ ‫לפני שהוא תגיע לאיפשהו.‬
‫אז המסר ברור.‬
‫כל מה שאנחנו עושים כיום...‬
‫הוא בזבוז זמן.‬
‫אנחנו שולחים רכבי חלל למאדים.‬
‫הם מנתחים אבנים.‬
‫יש מדענים שסוברים ‬ ‫שמקור חלק מהאבנים הוא מהרי געש.‬
‫טוב.‬
‫אם הם מצפים ממני להאמין שהרי געש…‬
‫העיפו אבנים...‬
‫כל הדרך למאדים…‬
‫אפילו להר וזוב בימי הזוהר שלו ‬ ‫לא הייתה כוח שיגור כזה.‬
‫אנחנו מחפשים מים על מאדים.‬
‫אנחנו מסתובבים בכל הכוכב ומנסים למצוא מים.‬
‫האם כבר ויתרנו כאן?‬
‫אני רוצה שהמדענים יבואו לכיור המטבח שלי.‬
‫תראו מה גיליתי.‬
‫כשאני מרים את הידית...‬
‫המים יוצאים מהקצה של הדבר הזה.‬
‫איך הולך במאדים?‬
‫כי נראה שכמות המים כאן היא אינסופית.‬
‫תביאו כמה קנקנים מדעיים ותמלאו אותם,‬
‫כי עליתי על מצבור עצום של לחות.‬
‫הם מחפשים מים‬ ‫כדי לבדוק אם יש חיים על מאדים.‬
‫ותמיד תהיתי, מה אם יש חיים על מאדים...‬
‫אבל הם ממש קטנטנים?‬
‫ואנחנו פשוט מוחצים אותם עם רכבי החלל שלנו.‬
‫המצלמה בחזית:‬
‫"הכול נראה יבש ושומם."‬
‫מתחת לגלגלים:‬
‫אנחנו מועכים את בני מאדים לעיסה.‬
‫מה זה הפס הירוק הזה?‬
‫הייתי בן 11 כשנחתנו על הירח.‬
‫כל המשפחה שלי התכנסה מסביב לטלוויזיה.‬
‫ההורים שלי גידלו ילדים טובים.‬ ‫לא שאפתי לחיות חיי פשע.‬
‫אחת הסיבות לכך הייתה הביטוי ‬ ‫שזכור לי מילדותי:‬
‫"הפשע לא משתלם."‬
‫פשע לא משתלם?‬ ‫לכן אנחנו לא צריכים לעשות את זה?‬
‫"אתה עוסק בפשע?"‬ ‫"טוב, אני אוהב פשע.‬
‫אני אוהב כמעט הכול בפשע. פשע הוא פנטסטי.‬
‫אתה לא צריך למכור לי‬ ‫את הצד הזה של המשוואה."‬
‫"הסיבה…‬
‫הסיבה שאני לא עוסק בפשע…‬
‫ואני חישבתי את המספרים…‬
‫הוא לא משתלם!‬
‫בטח, אם הוא היה משתלם, ‬ ‫הייתי מבצע פשעים על ימין ועל שמאל.‬
‫אבל הפשע לא משתלם, ולכן אני לא עוסק בפשע."‬
‫עוד פתגם על פשע שהוא מעוות אפילו יותר:‬
‫"אל תבצעו את הפשע...‬
‫אם אין לכם זמן לשבת בכלא."‬
‫לעזאזל.‬
‫מסקרן אותי שהפתגם הוא לא: ‬ ‫"אל תבצעו את הפשע...‬
‫כי זה לא בסדר."‬
‫הם היו צריכים להציג זאת‬ ‫כבחירה בין שתי אפשרויות אנוכיות?‬
‫הפשע הזה? אני רוצה לבצע אותו!‬
‫זה פשע נהדר. אני רוצה לבצע את הפשע הזה.‬
‫אבל הבעיה, עם הפשע המסוים הזה,‬
‫שמדובר ב-15 שנה בכלא פדרלי.‬
‫אין לי זמן לזה!‬
‫הלוואי שיכולתי, אבל יש לי משפחה וחלומות.‬
‫אין לי מספיק זמן כדי לבצע את הפשע הזה.‬
‫אבל הפשע הזה, לעומת זאת,‬
‫חודש אחד בכלא המחוז?‬
‫אני מבצע אותו!‬
‫יש לי מספיק זמן.‬ ‫יש לי מספיק זמן בשביל לבצע את הפשע הזה.‬
‫אני מבסס את ההחלטות שלי לבצע פשעים‬ ‫לפי הזמן פנוי ביומן שלי.‬
‫זה מה שלימדו אותי.‬
‫זה מה שאנחנו מלמדים את עצמנו.‬
‫אף שאני מתנגד לפשע,‬
‫יש דברים שאנחנו עושים לפושעים ‬ ‫שלדעתי, אינם הוגנים.‬
‫אני חושב שזה לא הוגן ששיבוש ראיות‬
‫הוא פשע בנוסף לפשע שבוצע בפועל.‬
‫זאת ממש צבירת אישומים.‬
‫כל דבר שנעשה באופן טבעי ‬ ‫במהלך הפשע בכללותו,‬
‫צריך להיחשב כחלק מהפשע.‬
‫שיבוש ראיות.‬
‫האם עבריין כלשהו אי פעם לקח זאת בחשבון...‬
‫כשהוא נמלט מזירת הפשע?‬
‫"בסדר, בוא נסתלק מכאן!‬
‫טובי, מה אתה עושה?"‬
‫"אני מנגב את טביעות האצבעות‬ ‫ונפטר מהראיות."‬
‫"השתגעת?‬
‫זה פשע!‬
‫אתה תכניס אותנו לצרות!"‬
‫אסור לשבש ראיות לאחר ביצוע פשע.‬
‫זה אסור.‬
‫האם היה פעם פושע שלא שיבש ראיות...‬
‫ויצא לו משהו מזה?‬
‫"נמצאת אשם בפשע הנדון.‬
‫עונשך: מאסר עולם ללא אפשרות לחנינה.‬
‫אבל...‬
‫ברצוננו לציין שהיית מספיק אדיב‬ ‫לא לשבש ראיות.‬
‫למעשה, החוקר הראשי אמר‬ ‫שזאת הייתה זירת הפשע הבתולית ביותר...‬
‫שהוא נתקל בה בכל הקריירה המהוללת שלו.‬
‫ולכן, כאות הערכה, תוכל לבחור...‬
‫בדרגש העליון או התחתון."‬
‫אמרו בחדשות‬ ‫ששופט ביטל את האישומים ללא משוא פנים.‬
‫זה לא תמיד אמור להיות ככה?‬
‫באיזה אופן אחר ניתן לעשות זאת?‬
‫"האישומים מבוטלים.‬
‫וזה מפני שאתה לבן כמוני.‬
‫עכשיו תתחפף מכאן, טמבל."‬
‫אם הנאשם אינו מעיד להגנתו…‬
‫השופט נדרש להורות למושבעים משהו בערך כך:‬
‫"ייתכן שהבחנתם שבמשפט הזה‬ ‫הנאשם בחר שלא להעיד להגנתו.‬
‫אסור לכם לשקול זאת לזכותו או לרעתו‬
‫בשעה שאתם שוקלים את שאר הראיות."‬
‫אני מבין את הצורך בהנחיה הזאת‬ ‫אבל אני חושב שיש לכוונן אותה קצת.‬
‫לדעתי, על השופט לומר, ‬ ‫"ייתכן שהבחנתם שבמשפט הזה‬
‫הנאשם בחר שלא להעיד להגנתו.‬
‫אנחנו רק רוצים שתדעו שזה אומר...‬
‫שאפשר כבר להחתים את כרטיסי החניה."‬
‫אני לא יכול אפילו לדמיין לא להעיד להגנתי‬
‫אם הייתי חף מפשע במשהו.‬
‫אתם מדמיינים את עורך הדין שלכם אומר,‬ ‫"אתה רוצה להגיד להם שאתה חף מפשע?"‬
‫"אני ממש ביישן."‬
‫"אני יודע, אבל הם שוקלים‬ ‫אם להושיב אותך על הכיסא החשמלי, אז...‬
‫אולי תעשה מאמץ ותתגבר על אי הנוחות שלך."‬
‫"אני מוכן להסתכן."‬
‫"תפעיל את הכיסא, כבודו.‬
‫מה אתם רוצים ממני?"‬
‫שמעתי שיש מדינות ‬ ‫שמוציאות לפועל עונש מוות בשעה שבע בבוקר.‬
‫זאת באמת אכזריות.‬
‫הבחור הזה אמור לישון קצת בלילה שלפני כן?‬
‫"כן, אני חושב שאני אלך למיטה.‬
‫אעצום קצת את העיניים.‬
‫כן, יש לי יום קצר מחר."‬
‫אני אגיד לכם מה צריך להיחשב כפשע:‬
‫אנשים שעולים על מטוסים ‬ ‫כשהם נושאים תרמילי גב.‬
‫אם אתם אנשים שעושים זאת,‬ ‫תרשו לי לעדכן אתכם:‬
‫התרמילים שלכם חובטים לאנשים בפנים.‬
‫"אכפת לי רק ממה שלפניי!‬
‫לעזאזל על כל מה שנמצא מאחוריי!"‬
‫כשאתם יושבים בשורת מושבי יציאת החירום‬
‫ואתם מסכימים להציל את כולם...‬
‫למה כשהטיסה מסתיימת, אף אחד לא מודה לכם?‬
‫ברצינות.‬
‫זה מדהים מה שאולי הייתם עושים.‬
‫אפשר היה לצפות שמישהו יכיר בכך.‬
‫"היי, שמעתי מה ביקשו ממך לפני ההמראה.‬
‫תודה.‬
‫העובדה שהיית מוכן לסכן את חייך ‬
‫כדי להציל אותי, את משפחתי ‬ ‫ואת כל הנפשות האחרות במטוס הזה‬
‫היא בהחלט ראויה להערכה.‬
‫תודה. תודה. תודה."‬
‫לא, רק תרמיל גב מאחורי הראש.‬
‫כמעט הייתי מישהו שהגיב למצב חירום!‬
‫אני אוהב שמודים לי.‬
‫לכן אני יודע שאני לא אהיה מוצלח‬ ‫במקרה שנדרש להציל בעל חיים.‬
‫אני לא אהיה טוב בזה.‬
‫ראיתם פעם צילומי חדשות‬ ‫של סוס פרא שתקוע בנקיק?‬
‫כדי לחלץ אותו ‬ ‫יש להביא משאיות, שרשראות ורתמות,‬
‫ולהחליט איך להיכנס לנקיק,‬
‫להניח את הרתמה על הסוס ‬ ‫בזמן שהוא משתולל כאחוז טירוף,‬
‫ולהוציא אותו תוך כדי שהוא בועט ומתפרע.‬
‫ואז איך להתקרב אליו כדי ‬ ‫להוריד את הרתמה מבלי להיפגע,‬
‫ומיד לאחר מכן, הוא פשוט דוהר לתוך היער.‬
‫"היי!"‬
‫הייתי רוצה ‬ ‫שהסוס יעצור איפשהו לפני קו העצים.‬
‫"תודה."‬
‫ואז צוהל על רגליו האחוריות.‬
‫ואז דוהר לתוך היער.‬
‫זאת בקשה מוגזמת?‬
‫אני רק אומר שאם אני מקרצף נפט‬ ‫מברווז באמצעות מברשת שיניים...‬
‫אני רוצה לקבל קצת "קוואק רבה".‬
‫תסובב את ראש הברווז הקטן שלך ‬ ‫ותגיד, "תודה".‬
‫זה כל מה שרציתי לשמוע ממך.‬
‫"לא הייתי מצליח לעשות זאת בלעדיך."‬
‫"כן, אני יודע."‬
‫אנשים חכמים יותר מבעלי חיים.‬
‫"ובכן, עם כל הכבוד,‬
‫לא הייתי מרוח בנפט אלמלא בני אדם.‬
‫רק אומר."‬
‫שמישהו ישתיק את הברווז המדבר הטיפש הזה.‬
‫ברווז מדבר טיפש.‬
‫זה אתר מרהיב. תראו.‬
‫מדהים.‬
‫אני זוכה להופיע במקומות יפים.‬
‫בכמה מקומות שאני מופיע יש בור תזמורת.‬
‫המילים הללו אינן שייכות אחת לשנייה.‬
‫"תזמורת", "בור!"‬
‫האנשים שעובדים שם נראים נהדר.‬
‫הם נכנסים לשם לתוכו בשמלות ערב ובטוקסידו.‬
‫אתם נראים מדהים.‬
‫אה, אתם התזמורת.‬
‫תיכנסו לבור! תיכנסו לבור!‬
‫תרדו לתוך הבור!‬
‫תיכנסו לבור!‬
‫למה הם צריכים להתלבש כל כך יפה?‬ ‫אי אפשר בכלל לראות אותם.‬
‫בסוף המופע, הם קמים ומשתחווים.‬
‫במקרה הטוב, רואים את הגבות שלהם. "תודה.‬
‫תודה רבה.‬
‫תודה, אני לובש גרביים ‬ ‫שמחירם 90 דולר מסיבה כלשהי, תודה.‬
‫תודה, תודה." ‬
‫אתם יודעים מה הורג אותי?‬ ‫כשהולכים למופע שמנגנת בו תזמורת,‬
‫למה כשנכנסים לאולם, הם מתאמנים?‬
‫אף פעם לא הבנתי את זה.‬
‫אתם נכנסים פנימה ושומעים:‬
‫היי...‬
‫הדלתות פתוחות.‬
‫שילמתי הרבה כסף על הכרטיסים האלה.‬
‫לא יכולתם להתאמן לפני שהגענו?‬
‫אני בטוח שנשמע את זה שוב בהמשך.‬
‫אני בטוח שמשהו יעוף במופע הזה.‬
‫מה זה?‬
‫אתם לא רוצים לראות ‬ ‫את השחקן עושה חזרות כשאתם נכנסים.‬
‫"'להיות, או לא...'‬ ‫לא גדול מדי. גדול מדי. תוריד את זה.‬
‫'להיות...' לא, זה עדין מדי. איפשהו באמצע.‬
‫'להיות...' אופס, הם נכנסים."‬
‫וזה מעלה את השאלה, ‬ ‫האם השחקן בורח או הדמות?‬
‫אני לא מבין תזמורות מצעדים.‬
‫אני מבין תזמורות.‬
‫אני לא מבין תזמורות מצעדים.‬
‫יש מקצועות רבים בעולם.‬
‫ואיך זה שאף אחד מהם‬ ‫לא הוסיף לעצמו את המשימה לצעוד?‬
‫לא תראו מפחלצים צועדים.‬
‫"יש לפחלץ את הלוטרה‬
‫לפחלץ בלי לקלקל‬
‫לפחלץ את הלוטרה‬ ‫ולתקוע על מקל"‬
‫אולי תשב שם ותפחלץ את הלוטרה.‬
‫אולי זה יהיה קל יותר אם תשב.‬
‫כן, זה מגוחך.‬
‫אז למה זה מקובל שתזמורות צועדות?‬
‫איזו קבוצת מוזיקאים ישבה...?‬
‫אל תשאלו אותי‬ ‫איזה כלי נגינה זה אמור להיות.‬
‫"היי, יש לי רעיון.‬
‫למה שלא נקום מהכיסאות האלה...‬
‫נתהלך מסביב ‬ ‫ונאיית מילים באמצעות הגוף שלנו...‬
‫כדי שאנשים בספינות אוויר‬ ‫ידעו אילו קבוצות אנחנו מעודדים?"‬
‫אני בטוח שנגן הטובה אהב את הרעיון הזה.‬
‫"נהדר."‬
‫רעיון נהדר, חלילן."‬
‫אין ספק שהחלילן הגה‬ ‫את הרעיון לתזמורת מצעדים.‬
‫"קדימה, בואו נצעד.‬
‫קדימה."‬
‫"רגע! אנחנו צריכים רצועות וכאלה!"‬
‫"קדימה. זה קל."‬
‫"רגע! אנחנו צריכים רתמות!‬
‫אנחנו לא מוכנים! אנחנו לא מוכנים!"‬
‫מי שהמציא את חמת החלילים...‬
‫לא נראה לי שהוא גמר את העבודה.‬
‫הסתכלתם פעם על הזוועה הזאת?‬
‫הוא בטח חשב שיש מועד הגשה במשרד הפטנטים.‬
‫הוא בטח רץ פנימה ‬ ‫וזרק את חמת החלילים על דלפק.‬
‫"איחרתי?"‬
‫"מה זה, לכל הרוחות?"‬
‫"זה חמת! עם חלילים שתקועים בתוכה!‬
‫"תקעתי את החלילים בחמת!‬
‫חמת חלילים."‬
‫"אני רואה את זה.‬
‫למה?‬
‫מה היא עושה?"‬
‫"מה היא עושה? זאת חמת עם חלילים!‬
‫שנכנסים ויוצאים ממנה!‬
‫מה היא עושה?‬
‫מה...?"‬
‫מה היא באמת עושה?‬
‫איך אפשר לומר אם מישהו יודע לנגן בהן טוב?‬
‫יש בחור כאן...‬
‫הוא הכי טוב.‬
‫הבחור הזה שם...‬
‫"הוא לא יודע איך לנגן בדבר הזה.‬
‫תתקע את המרפק עמוק יותר בחמת.‬ ‫כולם יודעים שזה מה שיש לעשות."‬
‫אתם נפלאים.‬
‫תודה רבה.‬
‫תודה.‬
‫תודה רבה. אתם נפלאים.‬
‫אני מודה לכם מקרב לב. לילה טוב.‬