Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINAL-KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Mina damer och herrar, en stor applåd för Brian Regan!
Tack.
Tack ska ni ha, allihop.
Tackar.
Tack så hemskt mycket.
Låt oss få det gråa håret överstökat.
För annars kommer ni inte att lyssna på ett ord jag säger.
Ni kommer att fråga varann: "Hade du hört om det grå håret?"
"Jag är lika förbryllad som du."
Jag vet inte heller vad som hände.
Covid slog till, jag gick i dvala och kom ut som pensionär.
Det är lika väl.
Jag var ändå aldrig bekväm bland hårfärgningsprodukterna.
Man måste låtsas vara där för någon annan.
"Kvinnor, eller hur?"
Jag gillar att de har olika namn för hårfärger för män och kvinnor.
Kvinnor har hårfärger som rubinfusion.
Chokladkörsbär.
Knäck.
Mäns hårfärg: brun!
Svart!
Ljusbrun!
Mörksvart!
Det är hela färgspektrumet för män.
Jag vet inte. Jag är i en ålder då jag vaknar
och försöker minnas vilken läkare jag ska besöka den dagen.
Javisst, hudläkaren.
På grund av fläcken på ryggen.
Jag vill inte låta skrytsam,
men jag måste stryka på medicin på ryggen med en stekspade.
Det är kul på apoteket när de frågar: "Kan vi hjälpa dig att hitta nåt?"
Och jag svarar: "Ja, en stekspade, Lotrimin och en handspegel.
Intresserar detta damen?
Jag är som Rödluvan med min lilla kundkorg,
om du kan peka mig mot rätt hylla."
Min hudläkare sa att han behövde göra en biopsi av en leverfläck
på min näsa och jag svarade:
"Låter som att det kommer att göra ont."
Han sa: "Ingen fara, vi bedövar det med smärtstillande."
"Hur?", sa jag.
"Vi ska punktera din näsa med en vass nål."
Så du utesluter inte smärtan.
Du tidiglägger den bara.
Så min vanlige läkare sa: "Hur är det med dig?"
Jag sa: "Säg du det. Strax ovanför höger knä
finns det ett litet område, sju cm upp.
Stort som en knytnäve.
Just där gör det inte ont.
Och det känns väldigt märkligt.
Har du ett piller som kan få allt annat att känna så?
Jag vill ha ett 'allt annat som det'-piller."
Läkaren såg på mig och sa: "Brian, du är alltför sedentär."
Så i den stunden svor jag
att skaffa en ordbok.
Men det har inte blivit av, jag har varit för lat.
Eller för oärlig?
Läkare är specialiserade.
Förra månaden var jag hos en öron-, näsa-, halsläkare.
Förra veckan var jag hos en fotvalvs-, ländryggs- och bakhuvudsläkare.
Jag har plattfot, för stor länd och bluffnacke.
Det är skumt, i människovärlden finns det läkare för alla kroppsdelar.
Men i djurens värld tar en veterinär hand om alla djur
och alla deras delar.
Det måste vara världens svåraste jobb.
Var är knäläkarna för tjockhornsfåren?
Gnuernas gastroenterologer?
Giraffens hals-, hals- och halsläkare?
Amerikanska sjukvårdssystemet sägs vara världens bästa.
Jag blir imponerad när jag inte längre får en skrivplatta
när jag checkar in hos läkaren.
Det är så stenåldersaktigt.
Vi lever i en värld av streckkoder och mikrochip.
Vad har vi skrivplattan till?
"Jag är här för min 10.00-tid."
"Här är skrivplattan. Fyll i 257 sidor.
Här är en penna med en blomma.
Sätt dig med de andra
och våga inte komma tillbaka
förrän du har fyllt i allt på din skrivplatta."
"Jag har varit patient här i många år. Ni borde ha all information."
"Vi gör det här varje år. Du får en ny skrivplatta.
På det sättet får du uppleva ångest och spänningar,
ilska och ren vrede storma i ditt bröst.
Och sen tar vi ditt blodtryck."
Kan ni göra mig bättre, men inte det?
Så min läkare sa åt mig att få en nackmassage.
Massage är konstigt.
Jag känner mig aldrig bekväm.
Jag tittar alltid genom det märkliga munkhålet.
Jag får konstiga tankar som:
"Undrar om jag kan pressa huvudet igenom den här.
Fast tänk om jag fastnade under bordet?
Då vore det som ett upp-och-nervänt periskop.
Det är nog säkrast om jag håller mig på den här sidan."
Sen tänker jag saker som: "Ska jag ha ögonen öppna?"
Det känns som att jag tjuvlyssnar. Jag ser hennes fötter.
Började tänka konstiga saker som:
"Tänk om en sko gick åt det hållet och den andra åt andra?
Jag skulle bli förfärligt nyfiken på vad som försiggick.
Förfärligt nyfiken."
Så efter tio minuter sa jag: "Jag vet inte hur man brukar göra,
men ska jag säga: 'Du får lov att börja'?"
Och hon sa: "Jag började för tio minuter sen."
Hon sa: "Detta är en Reiki-massage.
Jag ska inte röra dig.
Mina händer är strax ovanför dig och det kallas energiläkning."
Så när hon var klar sa jag: "Jag rör inte min plånbok.
Min hand är strax ovanför den.
Du borde få en energibetalning,
som du kan betala din elräkning med. Se vad de tycker om det konceptet."
Jag lär mig om mig själv.
Jag fick nyligen veta att jag lider av tvångssyndrom.
Tack.
"Lida" är för starkt ord.
Folk säger att de lider av saker, när de bara har dem.
Ser jag ut som om jag lider?
Ordet "lida" borde vara förbehållet en kille som vrider sig av smärtor.
Han lider.
Får jag springa fram till honom?
Jag vet hur det känns!
Jag måste alfabetisera allt.
Ligg stilla. Jag försöker räkna dina revben.
Jag är revbensräknare.
Alfabetiserandet är inte sant, åtminstone inte i mitt fall.
Folk tror att jag är konstigare än jag är.
De frågar: "Brian, med ditt tvångssyndrom,
måste du alfabetisera böckerna hemma?"
"Nej", svarar jag.
Jag organiserar mina böcker i kronologisk ordning på översta hyllan.
Jag behöver inte alfabetisera böckerna. Jag är ingen kuf.
Och bottenhyllan är för böckerna jag läst klart.
Kronologiskt organiserade efter slutdatum.
Jag behöver inte alfabetisera dem.
Och mittenhyllan…
…är för böckerna jag håller på att läsa.
När jag börjar läsa en bok
flyttas den från översta hyllan till mitten
och dessa organiseras efter startdatum.
Jag vet vad ni undrar.
Ni tänker: "När man läst bokens titel,
räknas det väl tekniskt sett som att man börjat läsa boken?
Hur skiljer du då på översta hyllan och mittenhyllan?"
Jo, genom att…
Jag måste ha läst hela första sidan innan jag får byta hylla.
Introduktionen, förordet eller omslaget räknas inte.
Jag läser förstås allt det ordagrant,
men sen måste jag läsa första sidan hela vägen ner.
Såvida det inte slutar mitt i en mening, då jag måste byta sida.
Jag läser klart meningen, sen vänder jag tillbaka sidan.
Jag skriver ner startdatum.
Sen ställs den till höger på mitthyllan.
Jag behöver inte alfabetisera dem. Jag är inte galen!
Varför kallas det avvikande att inte vilja ha något som avviker?
När jag först misstänkte att jag hade tvångssyndrom, googlade jag det.
Det finns olika symtom.
Jag har vissa, men inte andra.
Och av de jag har, är vissa starkare än andra.
Så jag gjorde en färgkodad tabell.
Jag önskar att jag hittar på.
Jag radade upp symtomen.
Jag skulle betygsätta hur starkt jag kände symtomen från noll till tio.
Sedan summera och dela på antalet symtom.
Om det var högre än fem skulle jag söka hjälp.
Om det var under fem var min självdiagnos att jag var frisk.
Nummer ett: är du en sådan person som flera gånger måste kolla spisen,
så den är avstängd?
Jag sa: "Noll. Det är helknäppt."
Nummer två: är du en sådan person som måste tvätta händerna upprepade gånger?
Och jag hade en molande känsla…
…att jag glömt svara på första frågan.
Så jag såg efter: "Ja, jag skrev noll. Okej.
Handtvätt.
Sex.
Nej, förresten." Jag strök över det.
Jag fick bläck på händerna. Jag tvättade dem.
Under tiden tänkte jag: "Varför nämnde de spisen?"
Så jag kollade spisen.
Den var påslagen. Jag sa: "Det misstaget gör jag aldrig om."
Och jag gick tillbaka och ändrade handtvätt till två.
Jag gjorde hela testet och fick 5,0 i genomsnitt.
Så jag visste fortfarande inte.
Så jag ville köpa en bok om det.
Jag gick in i bokhandeln och frågade:
"Kan du visa mig självhjälpsavdelningen?"
Och hon sa: "Du kan väl försöka hitta den själv?"
Till slut hittade jag avdelningen. Den var så oorganiserad
att jag tillbringade tre timmar med att organisera om böckerna
istället för att ta reda på om jag har tvångssyndrom!
Jag ska visa ett sätt det visar sig på.
Varje gång jag köper ny almanacka
bläddrar jag igenom den för jag gillar inte månaderna i botten.
De vill att dagarna ska dela rutor.
Det fixar inte min hjärna.
"Nej, dagarna delar rutor i oktober!"
Varför gör de så? Dagar vill inte ha rumskompisar.
Man vill inte att 31:e ska be 24:e:
"Får jag klämma mig in här?"
"Stick härifrån!
Det finns tomma rutor överst på nästa sida."
Det kanske låter konstigt,
såvida det inte är en dag som är viktig.
Du vill inte att din födelsedag ska vara fast i hörnet av en triangel.
"Grattis på födelsedagen, typ, ihopklämt häruppe."
Och på andra sidan diagonalen står det: "Ta soporna till tippen."
Tid och kalendrar har alltid intresserat mig.
Jag växte upp i den östra tidszonen. Jag bor nu i Stillahavsområdet.
Och det konstiga med att bo där,
är att när någon från östra tidszonen lämnar ett röstmeddelande
känner de sig tvingade att räkna om tidsskillnaden.
Jag får meddelanden som: "Hej, Brian, klockan är 16.00 hos mig.
Så, det blir kl. 13.00 hos dig."
Jag vet vad klockan är där jag är.
Jag har en vän som ständigt gör det.
Han lämnade nyligen detta:
"Brian, ring upp mig.
Jag är borta i ungefär 20 minuter, min tid, så det är…
Ring bara upp mig."
När? Vad är formeln?
Det var konstigt att lära sig om tidszoner som liten.
Jag fick veta att det fanns 24 i hela världen.
På en jordglob såg jag att linjerna möttes uppe på toppen.
Jag tänkte: "Vad är klockan där?"
Kan man hålla tag i pinnen och gå runt:
"Klockan 13.00, 14.00, 15.00, 16.00, 17.00, 18.00!"?
Hur planerar man något där?
"Vi ska ses klockan 17.00."
"Var har ni varit?"
"Strax söderut."
Utöver tvångssyndromet har jag dessutom viss social fobi.
Fast jag tvingar mig själv att gå på fester,
men jag stör mig på vissa saker folk gör.
Jag gillar inte när nån uttalar ett ord annorlunda än alla andra
för att försöka låta smart.
Säg det som alla andra gör.
Jag var på en fest. Gick fram till en grupp främlingar.
Omedelbart hör jag en kille säga:
"En annan grej om 'Djingus' Khan…"
Jag bara: "Jisses.
Honom gillar jag inte."
Jag sa: "Jaha, Djingis Khan?"
"Det uttalades faktiskt 'Djingus'"
Jag antar att du var där?
Du och Djingmannen var bundis.
Så jag ville låta smart.
Så jag sa: "Jaha, Djingus Khan, den 'mongo-liske kejs-aren'.
Han 'ärövrade' väl 'Kinna'?
Då kände jag cirkeln slutas.
Jag har blivit utfryst.
Går till den andra gruppen.
Och jag vet inte vad jag ska göra när nån säger nåt jag inte håller med om.
Det har alltid varit svårt.
En kvinna säger: "Djur är smartare än människor."
Jag bara: "Herre.
Jag kom precis hit."
Jag ser på de andra som: "Vill nån annan ta det här?"
Ett enkelt byte.
Jag tog nyss smällen i förra gruppen.
Om nån kunde ta på sig ansvaret här
så jag kunde stanna lite längre än två minuter…
Men de andra tittar inte ens upp, de vrider på sig
och försöker reda ut dynamiken.
De måste jobba för henne. Det är något lurt.
Men jag kunde inte vara tyst.
Fast jag ville inte göra nåt stort av det. Jag känner dem inte.
Så jag bestämde mig för ett skämt.
Så jag sa: "Hur klarar djuren högskoleprovet?"
Ett litet "ha-ha-ha".
Jag fick inget "ha-ha-ha".
Jag kände bara temperaturen sjunka.
Och kvinnan blänger på mig och säger:
"Djur är smartare än människor."
Som i "punkt slut".
Det accepterar jag inte.
Men innan jag hann säga nåt, sa hon: "Bävrarna då?"
Och jag tvingades säga: "Vad är det med bävrarna?"
Det fanns ingen annan replik i mitt manus.
Inget kan någonsin följa: "Bävrarna då?"
Förutom ett: "Vad är det med bävrarna?"
Vad är det med bävrarna?
Så hon förklarar för mig.
Hon sa: "Bävrar är smartare än människor.
De kan ta sig ner i vattnet och vet hur man samlar pinnar
och tar dem till ett område
och de kan lägga lera på svansen
och slå ihop pinnarna, och de kan påverka flödet i en flod."
Hooverdammen.
Smart. Korkade.
Mänsklig ingenjörskonst. En hög med leriga pinnar.
Så jag frågade:
"Om du anlitade ett företag för att bygga en damm
och de klev ur sina lastbilar
och hoppade i flodvattnet
och började samla kvistar och nosade runt dem på vattenytan,
skulle du stå på flodbanken:
"Kolla så smarta de är!"?
Alla blev riktigt tysta.
Men hon gav sig inte.
Hon sa: "Men honungsbin då?"
Så jag tittade i mitt manus.
Vad är det med honungsbin?
Vad är det med dem?
Vad är det med honungsbin?
Så hon sa:
"Honungsbin är smartare än människor.
De vet att bara en av dem behöver flyga i en åtta,
och skaka på rumpan,
för att alla andra honungsbin ska veta var blommorna är."
Tänk om din farbror Larry behövde göra det för att visa var kylskåpet är?
Ingen kunde släcka törsten förrän farbror Larry dök upp.
Med sin banbrytande kommunikationsteknik.
Den här cirkeln drev ut mig som en champagnekork.
"Djingus" Khan kastade en blick. "Du vet inte hur man får vänner, va?"
"Antar inte det."
En man utan land.
Går fram till den tredje lilla cirkeln.
Och jag försöker bli en bättre lyssnare.
Så jag bestämde mig för att vara tyst.
Och där berättade en kille en historia
om lottonummer som han nyligen valt ut.
Vilken historia!
Jag ska försöka upprepa den,
men det blir svårt, för killen rodde verkligen hem den.
Han hade fått alla att lyssna och sa: "Jag köpte fyra lotter.
Till den första valde jag: 2, 4, 7, 21, 36.
Till den andra:
Jag hade 2, 5… Jag hade fyran på första lotten.
Tog femman på andra lotten.
Två, fem.
Satte sen 16, 17 efter varann på andra lotten.
Satte 16, 17 efter varann…
Tjugoåtta, trettioett.
Trettioett var sista numret på andra lotten."
Det här är historien han delar med människor.
"Tredje lotten.
Jag valde en tvåa.
Ni vet, jag tar alltid tvåan.
Jag visste att jag hade fyra på ena och fem på andra,
så jag tog sexan på tredje. 2, 6, 17, 19. Hoppade över 18.
Hoppade, landade på 19.
Fyrtiotre var sista numret på tredje lotten.
Fjärde lotten.
Jag valde två. Såklart.
Varför berättar jag ens om tvåan?
Ni känner mig, jag väljer alltid två.
Om jag håller i en lott, vet ni att jag kommer att ha en tvåa.
Men…
Jag hade fyra, fem, sex på de andra.
Så jag satte alla på fjärde lotten: 2, 4, 5, 6.
Och nåt sa: 'Ta trean.'
Något sa: 'Hämta trean nu.'
Något sa: 'Hoppa på trean. Knip trean.'
Så jag tog trean. 2, 3, 4, 5, 6, 17 och 44.
Och med 44 resonerade jag: 'Ta 44!'"
Som ni kan föreställa er var alla hänförda.
Så jag ville kasta rätt ved på elden för att hålla brasan vid liv.
Har man fått sådant liv i elden
får man inte riskera att den slocknar.
Man vill kasta rätt hetta åt det hållet. Så jag sa:
"Galet!
Vad hände då?"
"Ingen träff på lotterna."
"Vilket överraskande slut.
Vilken avslutning.
Jag var helt säker på att det skulle leda till något.
Var helt säker. Men du vände på steken.
Du följde upp ingenting med ännu mindre."
På fester berättar han om lotter som inte gav vinst.
Så jag passade inte in i någon grupp.
Så jag organiserade om några bokhyllor istället.
Jag måste stå upp om jag ska gå på fest.
Jag måste kunna studsa ur situationer.
Bing! Det funkar inte.
Bing! Inte för mig.
Bing! Nej!
Sitta är alldeles för klaustrofobiskt.
Som vid middagar.
Man vet aldrig vem man kan hamna bredvid. De kan vara två timmar. Ett vågspel.
"Brian, du ska sitta här bredvid Donnie Dyster."
"Hur är läget?"
Du missade början. Jag berättade för alla
att vår filial i Des Moines hade ett administrativt möte.
Och som ett resultat av mötet
insåg vi att produktionen i nordöstra kvadranten
var undermålig i förhållande till vad vi hade väntat oss,
efter att ha tagit in ett konsultteam från Peoria."
Jag har ansiktet i potatismoset
och blåser såsbubblor.
Nej, återuppliva mig inte.
Det står i mitt testamente.
Jag gillar inte middagsbjudningar.
Jag gillar inte restauranger heller. Ett skäl är att jag inte gillar svamp.
Jag gillar inte svamp.
Och folk undrar: "Och? Beställ bara aldrig svamp."
Okej, låt mig förklara problemet.
Det finns ingen mat på jorden som oftare läggs på och inuti
annan mat utan att någon frågar först,
än svamp.
Det har hänt för många gånger.
"Här är kycklingmiddagen du beställde.
Och en glädjande överraskning…
…är att den är täckt…
…av svamp."
"Jo, det märkte jag.
Jag beställde inte svamp. Det står inte svamp på menyn."
"Oroa dig inte för det.
Det var inte upp till dig.
Vi bestämde helt själva,
när vi var i köket,
utan återkoppling från dig.
Vi beslutade oss enhälligt för att täcka
allt du älskar i livet
med svamp!"
Var jag tydlig nog? Jag gillar inte svamp.
Inte russin heller.
Inte lika illa som svamp. Jag gillar bara inte russin.
Men det är intressant när folk vill övertala mig att gilla russin.
Som att det är en psykologisk brist.
Folk älskar att säga: "Brian…
…gillar du druvor?"
Nu kommer det.
"Ja. Jag gillar druvor."
"Ja…
…russin…
…är bara torkade druvor!"
Jag har alltid älskat dem.
Jag hade ingen aning.
Så jag älskar att svara med:
"Gillar du skinkmackor?
Gör du?
Tja…
Skulle du gilla det om jag lade ut en…
…i tre veckor…
…i den stekande solen…
…på ett picknickbord,
så det skrumpnade till oigenkännlighet
och lade den på en tallrik
och gav den till dig?
Skulle du gilla det?
Nå?
Det är bara en skinksmörgås!"
Nu är det ingen druva.
Men jag gillar majonnäs.
Jag gillar majonnäs så pass mycket
att det var tvunget att bli ett nyårslöfte.
Nyårslöftet var att jag inte fick beställa extra majonnäs på mina smörgåsar.
Jag fick beställa majonnäs, men inte använda ordet "extra".
Och jag insåg fort att jag inte fick majonnäs nog.
Men jag ville inte bryta mot löftet. Så, såhär beställde jag lunch:
"Hej.
Jag vill ha en kalkonmacka
med schweizisk ost, sallad och…
…majonnäs!
Fattar du?
Jag vill ha majonnäs!
Stort M, A, J…
…och alla de andra bokstäverna som behövs för 'majonnäs'."
Idag såg jag nåt intressant på sociala medier.
Någon lade upp en stark politisk åsikt.
Och någon svarade:
"Bra poäng. Jag har ändrat mig. "
Nej, förlåt. Jag såg en enhörning! Så var det.
Jag såg en lila, glittrig, flygande enhörning.
Det här har jag insett om sociala medier:
Uttrycket "jag säger det bara"…
…föregås aldrig av en komplimang.
Jag vill aldrig låta för ung när jag twittrar.
Men inte heller låta för gammal. Och jag såg en Metallica-konsert.
De är jättebra.
Och jag ville twittra att de var jättebra, men ville inte låta som en stofil.
Men inte heller som en ung viktigpetter.
Så jag nöjde mig med: "Jisses, grabbarna vet hur man rockar."
Jag fick nog till det.
Alla mina följare tyckte att jag var alla tiders.
"Pyjamas" är ett roligt ord.
Jag gillar ord.
Vad är minst? "Liten", "jätteliten",
"pytteliten",
"ytte-pytteliten",
"fnuttig",
eller "pytte-fnytte"?
Sånt håller mig vaken sent på kvällen.
Forskare måste veta när de tittar i mikroskop.
"Jag skulle beskriva amöban…
…som pytteliten.
Professorn, kom hit. Se om du håller med.
Se om du håller med att den här amöban är pytteliten."
"Låt mig se.
Den är inte pytteliten.
Den är pytte-fnytte!"
Varför får bara små saker söta smeknamn?
Varför säger vi inte att planeten Jupiter är jätte-pätte?
Universum är bamse-kramse!
Jag älskar rymdgrejer.
Jag såg en vetenskapsman på tv säga att de vet
att om de bygger en rymdsond för att utforska galaxer,
och skjuter ut den,
kommer de om hundra år
att kunna bygga en bättre och snabbare rymdsond
som kommer att hinna ifatt och passera den första innan den hunnit fram.
Så budskapet är tydligt.
Allt vi gör idag
är slöseri med tid.
Vi skickar rovers till Mars.
De analyserar stenar.
Vissa forskare tror att några av stenarna är från vulkaner.
Visst.
Om de vill att jag ska tro på att vulkaner sköt stenar
hela vägen till Mars…
Inte ens Vesuvius, under sina glansdagar, hade sådant tryck.
Vi letar efter vatten Mars.
Vi harvar runt och letar efter vatten.
Har vi slutat leta här?
Jag vill visa forskarna handfatet i mitt kök.
Titta vad jag upptäckte.
Lyfter jag på den här,
skjuts det ut vatten ur den här grejen.
Hur går det på Mars?
För det här verkar vara ändlöst.
Hämta några vetenskapsburkar och fyll dem, för jag har hittat vätskans huvudådra.
De letar efter vatten för att se om det finns liv på Mars.
Och jag har alltid undrat: tänk om det finns liv på Mars,
fast det är pyttelitet?
Och vi krossar det med vår rover.
Kameran på framsidan: "Allt verkar vara torrt och ödsligt."
Under hjulen:
Vi fullkomligt mosar marsianer.
Vad är det för grönt spår?
Jag var elva år när vi landade på månen.
Hela vår familj samlades runt tv:n.
Mina föräldrar uppfostrade bra barn. Jag blev ingen brottsling.
En anledning var att jag mindes uttrycket: "Brott lönar sig inte."
Det lönar sig inte? Är det därför vi inte gör det?
"Gör du brott?" "Jag älskar brott.
Jag älskar nästan allt om brott. Brott är fantastiskt.
Det behöver du inte övertyga mig om.
Men anledningen
till att jag inte begår brott,
och jag har räknat på det,
är att det inte lönar sig!
Visst, om det lönade sig skulle jag begå massor av brott.
Men brott lönar sig inte, så därför begår jag inte brott."
Ännu ett brottsmotto, som är ännu sjukare:
Begå inte brottet…
…om du inte kan sitta av tiden.
Jäklar.
Det är spännande att mottot inte är: "Begå inte brottet,
för det vore fel."
Måste det vara ett val mellan två själviska alternativ?
"Det där brottet? Det vill jag göra!
Ett utmärkt brott. Jag vill göra det.
Men problemet med just det brottet
är att man får 15 års fängelse för det.
Jag har inte tid!
Jag önskar att jag kunde, men jag har familj och drömmar.
Jag har inte tid nog.
Men det här brottet,
en månad i häktet?
Jag gör det!
Jag har tid nog. Jag har tid att göra det brottet.
Jag grundar mina brottsbeslut på den tid almanackan visar att jag har ledigt.
Det har jag fått lära mig."
Så lär vi oss själva.
Trots att jag är emot brott,
gör vi vissa saker mot brottslingar som är orättvisa.
Det är orättvist att bevismanipulation
är ett extra brott utöver det faktiska brottet.
Snacka om att bre på.
Allt som sker som en naturlig del av brottet
bör vara en del av brottet.
Bevismanipulation.
Har nån brottsling nånsin tagit hänsyn till det
när de flydde från ett brott?
"Nu drar vi härifrån!
Toby, vad gör du?"
"Jag torkar bort fingeravtrycken och gör mig av med allt."
"Är du galen?
Det är ett brott!
Vi kommer att hamna i knipa!"
Man får inte manipulera bevis efter att man begått ett brott.
Det är förbjudet.
Har nån brottsling nånsin inte manipulerat bevis
och vunnit på det?
"Du är dömd för brottet i fråga.
Ditt straff: livstids fängelse, utan möjlighet till villkorlig frigivning.
Men…
…vi vill anmärka att du var snäll nog att inte manipulera bevisen.
Utredningsledaren sa faktiskt att det var den mest oklanderliga brottsplats
han någonsin besökt i hela sin framstående karriär.
Så, som ett litet tack, får du välja
över- eller underslaf."
På nyheterna sa de att en domare avvisade ett fall utan fördomar.
Ska det inte alltid vara så?
Hur gör man det annars?
"Målet avvisas.
Och det är för att du är vit som jag.
Stick nu, klantskalle."
Om den svarande inte vittnar till sitt eget försvar
måste domaren instruera juryn. I stil med detta:
"Ni kan ha märkt att den svarande inte vittnat till sitt eget försvar.
Ni får inte väga in det i er bedömning
när ni överväger resten av bevisen."
Jag förstår behovet av instruktionen. Men det borde justeras lite.
Domaren borde säga: "Ni kan ha märkt
att den svarande inte vittnat till sitt eget försvar.
Ni borde bara veta att det innebär…
…att ni kan lösa in er parkering."
Jag kan inte ens tänka mig att inte vittna om jag var oskyldig.
Tänk er att er advokat frågade: "Vill du säga att det inte var du?"
"Jag är så hemskt blyg."
"Jo, men de funderar på elektriska stolen, så…
Du kanske kan anstränga dig lite."
"Jag tar mina chanser."
"Starta stolen, Herr domare.
Vad kan jag göra?"
Vissa delstater uträttar visst dödsstraff kl. 07.00.
Snacka om grymt.
Ska killen få nån sömn kvällen innan?
"Jag tar nog och knyter mig.
Sova lite.
Har en kort dag imorgon."
Det här borde vara ett brott:
folk som går ombord flygplan med ryggsäcken på.
Om du gör det, en liten varning:
din ryggsäck träffar folk i ansiktet.
"Jag tänker bara på vad som finns framför mig!
Åt helvete med allt i mitt kölvatten!"
Ni vet när man sitter vid nödutgången
och går med på att rädda alla…
Varför tackar ingen en när planet har landat?
Allvarligt talat.
Det är otroligt vad du kunde ha gjort.
Någon borde ha tänkt på det.
"Jag hörde vad som hände innan start.
Tack.
Att du var villig att sätta ditt liv på spel
för att rädda mig, min familj och alla andra ombord
är inget annat än enastående.
Tack ska du ha."
Nej, bara en ryggsäck.
Jag var nästan insatspersonal!
Jag gillar att bli tackad.
Därför vet jag att jag aldrig skulle vara bra på djurräddningsgrejer.
Det skulle jag inte.
Har ni sett nyhetsklipp från när en vildhäst fastnar i en ravin?
De måste hämta lastbilar, kedjor och selar,
och lyckas ta sig ner i ravinen,
och få selen runt hästen medan den är helvild,
och lyfta ut den medan den sparkar, och ta bort selen utan att bli skadad,
och så fort den är fri, rusar hästen in i skogen.
"Hallå!"
Jag skulle vilja att hästen stannade nånstans innan trädgränsen.
Klapp-klapp.
"Tack."
Och sen upp-på-bakbenen-grejen.
Sen kutar den ut i skogen.
Begär jag för mycket?
Jag menar bara att om jag skrubbar olja av en anka med en tandborste…
…så vill jag ha ett litet "kvack så mycket".
Vänd ditt lilla ankhuvud och säg: "Tack".
Det är allt jag behöver.
"Det här hade inte gått utan dig."
"Det vet jag."
Människor är smartare än djur.
"Fast jag skulle inte vara täckt av olja om det inte var för er.
Jag säger det bara."
Kan nån få tyst på den här talande ankan?
Dumma talande anka.
Vilken vacker arena detta är.
Fantastiskt.
Jag får spela på coola ställen.
Vissa ställen har en orkestergrop.
De orden hör inte samman.
"Orkester." "Grop!"
De som jobbar där ser enastående ut.
De bär klänningar och smokingar.
"Ni ser alla fantastiska ut. Jaha, ni spelar i orkestern?
Ner i gropen! Ner i gropen med er!
Ner i gropen!
Varför ska de vara så välklädda? De syns inte ens,
I slutet av showen står de upp och bugar.
I bästa fall ser man deras ögonbryn. "Tack.
Tack så mycket.
Tack… Av nån anledning bär jag dyra strumpor.
Tackar, tackar."
När man går på en show med en orkester,
varför övar de när man kommer in?
Det har jag aldrig förstått.
Man kommer in och hör:
"Du…
Dörrarna är öppna!
Jag betalade mycket för biljetterna.
Kan ni öva innan vi kommer hit?
Det får vi nog höra igen senare.
Något kommer säkert att flyga."
Varför?
Man vill inte se skådespelaren öva när man går in.
"Att vara eller inte… Nej, för mycket. Dämpa dig.
Att vara… Nej, för subtil. Hitta mellanläget.
Att vara… Oj, de kommer in.
Är det skådespelaren eller karaktären som springer så?
Jag förstår inte marschorkestrar.
Jag förstår orkestrar.
Jag förstår inte marschorkestrar.
Det finns många yrken i världen.
Och varför har inga andra tagit på sig denna extrauppgift?
Man ser inte marscherande uppstoppare.
Man måste stoppa uttern
Stoppa den med linne
Stoppa uttern Och sätt den på en pinne
Sätt dig där och stoppa uttern.
Det kan vara lättare om du sitter ner.
Ja, det är ju löjligt.
Varför är det då normalt för orkestrar?
Vad för grupp musiker satt och…?
Fråga inte vilket instrument det ska vara.
"Jag har en idé.
Ska vi inte sparka bort stolarna
och börja gå runt och försöka bilda ord med våra kroppar
så att folk i luftskepp vet vilket lag vi hejar på?"
Tubaspelaren älskade säkert den idén.
"Härligt.
Kanonidé, flöjtperson."
Marschorkestern måste ha varit en flöjtpersons idé.
"Kom så marscherar vi!
Kom igen."
"Vänta! Vi behöver remmar och sånt! "
"Kom igen. Det är enkelt."
"Vänta! Vi behöver selar!
Vi är inte redo! Vi är inte redo!
Den som uppfann säckpipan…
…är nog inte klar än.
Har ni tagit en titt på det vidundret?
Han måste ha trott att patentkontorets deadline närmade sig.
Han sprang nog bara in och kastade den på disken.
"Kom jag för sent?"
"Vad är det där?"
"Det är en säck! Med pipor i!
Jag satte piporna i en säck!
Säckpipa."
"Jo, det ser jag.
Varför?
Vad gör den?"
"Vad gör den? Det är en säck med pipor!
Som sticker ut ur den!
Vad gör den?
Vad…?"
Vad gör den?
Hur vet man om nån spelar bra?
Man har en kille som…
"Han är bäst."
Han här…
"Han kan inte spela!
In med armbågarna i säcken. Det vet alla."
Ni är underbara.
Tack så mycket.
Tack.
Tack så mycket. Ni är bäst.
Jag uppskattar det. God kväll.