Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vi anerkender værgerne for og de traditionelle ejere af den jord,
hvor denne film er optaget.
Vi anerkender deres uafbrudte forbindelse til jord, vand og kultur
og respekterer deres fortidige, nuværende og fremtidige ældste.
Tak.
"Vi er midt i en alvorlig global krise,
"og I overlader det til børnene at rydde op i jeres rod."
Skolebørn har droppet undervisningen i dag
for at demonstrere mod klimaændringer.
De vil have premierministeren fyret
og et stop for fossile brændstoffer.
ScoMo må gå af!
Handling nu!
Mere end 11.000 forskere fra hele verden
har udstedt en advarsel i dag, der erklærer akut klimakrise.
Australien har haft det varmeste, tørreste år nogensinde.
Her til morgen er der advarsler om den kommende sæson for skovbrande,
som myndighederne frygter bliver den værste nogensinde.
Der er ekstreme forhold på vej,
og det hele skyldes klimaændringer.
Australien er et destillat af verdens dilemma,
når det gælder klimaændringer.
Men historien giver ingen mening,
medmindre man forstår, hvad Australien rent faktisk er.
Fra første færd
har landet været afhængigt af fossile brændstoffer.
Vi er nu verdens største eksportør af kul,
verdens største eksportør af gas, og man hører det samme igen og igen,
"Uden fossile brændstoffer har vi intet."
Vi er også et meget fladt, tørt kontinent,
der er utroligt sårbart over for klimaændringer.
Vi vidste, vi ville mærke konsekvenserne før alle andre.
Vi har ignoreret det større billede med store omkostninger til følge.
Nu til de katastrofale skovbrande i Australien.
Mere end 200 brande raser i to af Australiens mest befolkede stater.
Klimaforskere siger, at skovbrandene
er et varsel om, hvad der er i vente rundt om i verden.
Det kan blive den nye hverdag.
Det mest tragiske ved den frygtelige skovbrandsæson under Den Sorte Sommer
var, at vi havde forudset den.
DET BRÆNDER
Min første store brand var i 1971. Jeg var kun tolv år gammel.
Nogle venner ringede og sagde, at ilden kom op ad bakken mod os,
og så tog vi ud med økser, river og hessiansække.
Der var ingen tøven. Man gjorde det bare.
I Australien er brande en konstant.
HALLO Din ild!
Små brande i Blue Mountains førtes af nordenvinden
og ramte byer og landsbyer med en overvældende fart.
BRÆNDENDE SKOV
Hvert år er der skovbrande.
Nogle år er meget slemme.
Andre år er knap så alvorlige.
Men hvert år er der brande.
Hjælp os.
Det var meget primitivt i starten.
Vi tog grene fra træerne og slog flammerne ud.
Våde sække, river.
Det var min første store brand,
og der vidste jeg, at det skulle være min karriere.
Jeg var grebet.
TIDLIGERE BRANDKOMMISSÆR
Jeg stræbte ikke efter at blive chef,
i bakspejlet var det en tørst efter viden.
Regeringen mente, at jeg var den bedste til jobbet på det tidspunkt,
og det var et utroligt privilegie og ære.
Jeg var vant til en lang forberedelse til en slem brandsæson.
Min far sagde:
"Akacietræet blomstrer for tidligt.
"Så det er meget tørt.
"Se farven på Banksiatræets blade.
"Det er nødt til at søge dybere ned efter vand. Det taber bladene.
"Iagttag myrerne. Hvilke biller kommer ud hvornår på året?"
I 1994 blev det pludselig meget varmt, blæsende og tørt.
Regnskoven i Queensland tørrer ud,
og dyr sulter efter de tre tørreste måneder i over 80 år.
Jeg indså, at der var noget helt galt.
Hent dem alle, makker.
New South Wales blev ramt af store samtidige brande.
Du godeste.
Åh nej.
Brand. Det brænder!
Det er den, skovbrandmænd har mareridt om.
Hver hektar i skoven er fuld af knastørt brændstof, klar til at eksplodere.
Der er alvorlig frygt for ødelæggelsernes omfang.
Indbyggerne kæmpede for deres hjem,
men for nogle blev kampen for meget.
Det er den værste oplevelse, der findes.
I 1994 mistede jeg mit hjem i en skovbrand, der tog alt.
Jeg gik derfra i de shorts, jeg havde på,
mens jeg bekæmpede ilden.
Heldigvis overlevede min familie, men vi mistede naboer.
Vi mistede fire mennesker.
Jeg har fulgt klimaforskningens udvikling de sidste 30 år.
TIM FLANNERY FORSKER
Han er en af de førende forskere inden for klimaændringer.
Han hedder Tim Flannery.
ÅRETS AUSTRALIER 2007
Vi nærmer os en tærskel til farlige klimaændringer,
og tiden er begrænset.
Forskerne har været meget tydelige om, hvad der sker.
Se Jorden om natten og alle lysene, der er tændt.
Forestil dig den brændsel, der bliver brændt af.
Drivhusgasserne holder varmeenergien tæt på planetens overflade.
De er som en dyne på en seng.
Og temperaturen stiger og stiger.
En ny rapport om klimaændringer i Østaustralien har frembragt
det hidtil stærkeste bevis på, at drivhuseffekten er i gang.
Stigningen afspejler CO2-stigningen
i atmosfæren i den tid.
Der sker virkelig noget.
Jeg begyndte at læse, studere og stille spørgsmål
og opdagede nogle tidlige studier af klimaændringer og tænkte:
"De har måske fat i noget her." Og i de følgende år
indså jeg, ja, det har de bestemt.
Man mente, at cirka én gang hvert årti
ville der opstå en ødelæggende brand i New South Wales.
Men efter 1994 havde vi flere og flere af disse slemme brande.
Vi mistede boliger i 1997. Tre år senere.
Juledag, 2001, voldsomme brande.
I 2002, flere brande.
I 2003 undslap brandmænd kun lige i byen Canberra.
Afsted!
I 2009, Victoria.
Vi oplevede jævnligt brande, der var ude af kontrol,
og det skyldtes alt sammen klimaændringer.
Brandene blev værre og værre,
og jeg vidste, at det var
præcis det, klimaforskere havde forudsagt i Australien.
Længere brandsæsoner, der er mere intense,
og det var desværre det, jeg så.
Lokalsamfundet er bekymret for,
at global opvarmning fører til tørke af længere varighed.
Især...
Om det er en rimelig bekymring er
en sag, der helt ærligt er diskutabel.
Jeg har set klimakampene i Australien i de sidste 14 år.
MARIAN WILKINSON JOURNALIST/FORFATTER
Planerne om at udvide kulindustrien er uhyre omfangsrige.
Der har fundet en fælles indsats sted for at underminere
videnskaben om klimaændringer.
MØRKE UDEN KULMINER
CO2 har ikke indflydelse på temperaturen.
Det helt modsatte af, hvad de folk siger.
De lyver og bedrager.
Du sagde, det var løgn.
Jeg sagde vist, at videnskabens forestilling
om klimaændringer var fjoget.
TONY ABBOTT TIDL. PREMIERMINISTER
Jeg var Australiens første, og til dato eneste klimakommissær
i tre år,
hvor jeg oplyste om klimaændringer
ved at gøre kompleks videnskab forståelig for folk.
Ekstremt vejr bliver mere almindeligt og mere alvorligt
ifølge klimakommissionens rapport.
Men medierne gik helt amok.
Kritikere navngav rapporten: "Panikskabende vrøvl."
Folk er håbløse. Klimaændringer er noget fup.
Ud! Løgne!
Så blev den konservative regering valgt,
og de fyrede os som det første. Det skyldtes ikke noget økonomisk.
Det var for at slippe af med os.
FLANNERYS LØGNE
Han skal afsløres.
Det var tegneserieagtigt.
PARLAMENTET
Folk forsøgte at handle, men der var stærke interesser involveret.
SCOTT MORRISON PREMIERMINISTER
Scott Morrison, vores nuværende premierminister,
stod i parlamentet med en klump kul i hånden.
Hr. Formand, det er kul. Frygt ikke.
Frygt ikke, det skader ikke.
Du kender reglerne for rekvisitter.
Det er kul.
Det stykke kul
var ikke et beskidt stykke kul fuld af støv.
Det kul kom fra mineindustriens råd,
så det var rengjort
til en salgspræsentation.
Hr. formand, modstanderne har en ideologisk,
patologisk frygt for kul.
Der er intet officielt ord for kul-o-fobi,
men det er den sygdom, der rammer modstanderne.
At slukke for job, at slukke for lys,
at slukke for klimaanlæg
og tvinge australske familier til at lave mad i mørket
på grund af deres mørke middelalderpolitik.
Job går tabt. Spædbørn vil dø på hospitalerne, når strømmen slukkes.
Det er det evindelige omkvæd.
Vi kan ikke have børn, der kommer hjem fra skole
til et hus uden brødrister...
...uden strøm eller køleskab.
Men et af lavpunkterne var debatten om elbiler.
Svaret fra Scott Morrison var
et bombardement af diskussionsemner, blandt andet...
Den kan ikke trække din trailer. Den kan ikke trække din båd.
Den bringer dig ikke hen til din yndlings-campingplads med familien.
At føre denne form for infantil debat i en politisk kampagne
fortalte mig bare, at vi i 2019 ikke var kommet videre.
Tusindvis af skoleelever over hele landet
viser politikerne, de har fået nok.
De kræver, at der gøres noget mod klimaændringer, og i morgen
pjækker de fra skole.
Jeg var 16 år, da jeg startede.
Når folk hører det, siger de: "Du er meget ung."
Og mange voksne siger stadig:
"Du er så ung. Du har gjort så meget. Jeg er stolt af dig."
"Du giver mig håb," og det... Det skal vi ikke tale om.
#DET ER KLIMAÆNDRINGER
DAISY JEFFREY KLIMAAKTIVIST
Jeg fandt ud af, at Sydney skulle have en klimademonstration og tænkte:
"Jeg må deltage og få mine venner med.
"Vi må have så mange som muligt med fra skolen."
Jeg husker, da vi gik op mod pladsen
og drejede om hjørnet.
Det var som et hav af svedige
teenageunger.
Vågn op mennesker I er også truet!
Sydney er sat i stå af folk, der er vrede over klimaændringer,
sammen med millioner af folk fra hele verden
i den største protest mod Jordens tilstand.
Vi er på randen af den største katastrofe,
menneskeheden har stået over for, og regeringen gør ingenting!
Det er som at dirigere et orkester.
Vi vil have en tryg fremtid! Hvem er enige?
Folkemængden bliver musikken, energien
i det fremstød, i den bølge af håb.
Den bølge blev ved med at brydes over mængden.
Folk var virkelig ophidsede.
Mødet var ikke engang begyndt. Men vores job var ovre.
Premierministerens reaktion fik en masse omtale.
Vi støtter ikke, at børn pjækker
for at deltage i ting, der kan ordnes i fritiden.
Vi ønsker mere læring i skolerne og mindre aktivisme.
Vi tænkte: "Skrid."
"Og til de voksne siger vi, grin ad os,
"angrib os, gør, hvad I vil med os,
"for I er på den forkerte side af historien!"
Vi fik over 300.000 mennesker på gaden,
og hvis du er australier, vil du vide,
at vi ikke protesterer.
Den bedste dag i mit liv. Jeg er ikke... Intet kan slå det.
Jeg kom hjem og tænkte: "Vildt."
Klimaindsats. Hvornår vil vi have den? Nu.
Lad mig ikke UDDØ
Det er varmt herinde! Der er for meget CO2 i atmosfæren!
Men der var tavshed fra parlamentet.
Så brød Murdoch-medierne pludselig tavsheden.
Aktivisterne eller anarkisterne
protesterer i vores gader i disse dage.
Løgne, misinformation.
Hjernevaskede børn,
der siger det modsatte af sandheden.
Det var første gang, jeg oplevede klimaangst,
fordi de folk, der har været ved magten i de sidste 30 år,
har kendt til krisen og har bevidst besluttet ikke kun
ikke at gøre noget ved det,
men bekæmpe folk, der vil gøre noget ved det.
Børn i Australien skal være trygge ved fremtiden.
Vores børn skal ikke bekymre sig om disse spørgsmål.
Vi skal nok håndtere de problemer, vi står overfor, som altid.
Vi er gået i søvne ind i en katastrofe.
Alle advarselslamper har blinket.
Greg Mullins, vores mest erfarne brandkommissær,
sagde i april: "Vi står over for en katastrofe uden fortilfælde."
To år i træk det tørreste år registreret
i Østaustralien.
I år ser ud til at blive det varmeste år til dato.
Hvordan takler vi brandsituationen?
Vi prøvede at hjælpe Greg med at få foretræde for premierministeren,
for det er et spørgsmål om en national katastrofe.
Vi skrev til premierministeren i april 2019:
"Premierminister,
"vi frygter en skovbrandskatastrofe.
"Vi vil gerne mødes med dig.
"Det bliver en gyser i år. Vi skal bruge alt, vi kan få.
beredskabstjenesten er ikke beredt på ekstremt vejr.
"Militæret skal udnyttes bedre som støtte for brandvæsenet.
"flere midler til brandslukningsfly.
"Du skal være opmærksom på det, premierminister."
Han var ikke interesseret.
I 2019 er det en snebold, der ruller ned ad bakken.
Den bliver større og større.
Der var ingen fugt tilbage. Vi så bare skovene dø.
Det var en forfærdelig følelse,
der greb os.
Men jeg må sige,
jeg havde ikke forudset, hvor brutale brandene ville blive,
som sommeren gik.
Det rystede Australien ind til benet, det, der skete i Den Sorte Sommer.
Du ved godt, når du ser en film,
og der er den her lave, monotone støj?
Der stiger i volumen.
Man ved bare, der er noget på vej, og at det går galt.
Sådan var det. Det var en meget langsom brand.
Og så var den lige pludselig massiv.
Optakten var skræmmende.
I hele Victoria og New South Wales blev det meget tørt.
Der var en tungsindig stemning.
Jeg gik ind i skoven,
fordi jeg ville optage det, jeg kunne se.
BRUCE PASCOE FORFATTER/MALLACOOTA
Jeg var bekymret, for træerne stod så tæt.
Seks til ni hundrede træer per hektar.
Det var en meget lunefuld skov.
Hvis en gnist springer, eksploderer det som en bombe.
Kun 13 dage efter vinteren
er der mindst 40 skovbrande i hele staten.
I dag er myndighedernes budskab klart: "Vær beredt."
Jeg arbejdede på aviserne oppe ad kysten.
Vi var vist begyndt at skrive om brande
allerede i september.
DE VÆRSTE
BRANDTRUSSEL
Alle var ude at fotografere brande.
FRYGT FOR SKOVBRANDE
De brød ud overalt. Telefonen kimede...
Og så... "Der er en anden brand."
Der var en følelse af, at noget kunne ske.
Heromkring var det virkelig tørt.
På nogle af mine daglige gåture
bemærkede jeg, at planterne var begyndt at dø og visne.
Da vi kom til november
var jorden som beton.
Alles græsplæner var døde.
Mallacoota ligger meget afsides.
Et stort antal lokale var meget bekymrede for,
at det ville blive året.
De største alarmklokker ringede, da regnskoven brændte.
De skove har aldrig brændt.
Vi er vidne til så mange forandringsprocesser,
der udspiller sig rundt om os.
Vi befinder os faktisk i centrum
af nogle af planetens ældste skove.
MARK GRAHAM ØKOLOG
Uændrede gennem millioner af år.
Gennem kontinenter, der løsrev sig, asteroider, der ramte jorden.
De træer har været som en ark gennem tid og rum.
Men som konsekvens af de klimatiske ændringer
er de tørret ud.
En afviklingsprocess af gammel tid,
en riven tæppet væk under disse arter,
der altid har haft de betingelser, de har brug for
helt tilbage til dinosaurerne.
Den Sorte Sommers brande brændte sig ind i disse gamle fristeder.
Der er aktuelt 51 aktive brandzoner tværs over staten,
treogtyve ude af kontrol.
Truslen fra de vedvarende skovbrande falder sammen med hedebølgen,
der tvinger det landlige brandvæsen ud i en uset nødsituation.
Jeg har været i det Landlige Brandvæsen i 60-65 år...
-Cirka tres. -Femogtres.
Jeg har slukket brande overalt i området,
og jeg havde aldrig set noget lignende.
Branden startede, og den holdt aldrig op.
De angreb den med bombefly.
Store vandbombere.
Lige meget hvad de gjorde, arbejdede den sig vej ned ad kysten.
Kæmpestore brande slutter sig sammen til
en massiv brand, og alle er i meget højt alarmberedskab.
Vi vidste, at det før eller siden ville blive vores tur.
Jeg husker, at jeg sagde til folk: "Det her er alvorligt.
"Denne brand vil ramme Cobargo."
Jeg anede ikke, at det ville ske inden for få timer.
Cirka klokken fire om natten...
Klokken var tre.
Klokken tre om natten vågnede jeg, gik ud, og... Det føltes bare uvirkeligt.
Hele det vestlige himmelstrøg havde en uhyggelig rød glød.
Ja.
Jeg gik ind og vækkede Mary og sagde:
"Stå op, skat. Spis morgenmad. Den brand bliver slem."
Åh, det er meget mørkere!
Mor!
Åh, det er meget mørkere!
Den 30. december indkaldte CFA til hastemøde i lokalsamfundet.
Der var stadig cirka 7.000 turister i byen.
Folk blev bedt om at rejse.
Mange folk rejste ikke.
Jeg gik rundt på campingpladsen og spurgte folk,
hvad de syntes om den truende himmel.
Jeg tror virkelig, at folk tænkte:
"Nu er jeg på ferie. Det skal nok gå."
På det tidspunkt troede alle stadig, at det ikke ville ske.
Man tror ikke, at det virkelig vil ske.
På et tidspunkt skyllede jeg min bil,
og en dum kvinde sagde til mig:
"Hvorfor spilder du vand? Du behøver ikke bilen.
"Hvorfor vasker du din bil?"
Jeg sagde: "Jeg fugter den, så gløderne ikke får fat."
Jeg sagde: "Bor du her?"
Hun sagde: "Nej." Jeg sagde: "Rejs hjem."
På ferie, mens hjemlandet brænder.
Scott Morrison slapper af på Hawaii,
mens nationen står over for en uset skovbrands-katastrofe.
Da jeg så Scott Morrison tage på ferie til Hawaii
under denne katastrofe, som vi kunne have gjort meget
for at afbøde, græd jeg næsten.
PREMIERMINISTER God jul
Han forkorter sin ferie,
hvilket hans ministerie ikke har villet af- eller bekræfte i dagevis.
Jeg tror, det var helt klart fra starten,
da brandene begyndte at blive alvorlige,
at Scott Morrison ikke forstod situationens alvor.
Jeg forstår, at folk blev vrede over at vide,
at jeg var på ferie med min familie,
mens deres familier var under et stort pres.
De ved, at jeg ikke kan holde en slange.
Jeg er ikke brandmand.
Han så det udelukkende gennem en politisk linse, tror jeg.
Brandene skulle ikke være et problem,
et stort nationalt problem, fordi han frygtede,
det ville åbne for klimaspørgsmålet igen.
Australien har kæmpet mod glubske brande, så længe
Australien har været en nation og før det.
Han var alt for påvirket af Murdoch-mediernes magt.
Ild er en del af vores landskab. Det har det altid været.
Folk i politik tog disse fyre,
de tog disse kvinder meget alvorligt.
Er klimaændringer skyld i de brande? Nej.
Løgnene.
Vi ved, hvad brandene skyldes. Nogen antænder dem.
Brandstiftelse. De sagde: "Ilden er påsat af brandstiftere."
Man kan ikke give klimaændringer skylden,
især ikke, når så mange er bevidst påsat.
Sagen er, at Australien har et brandstiftelses-problem,
man ikke kan klandre klimaændringerne for,
eller hvad end man kalder sit skræmmebillede i dag.
#BrandstiftelsesKrise ikke #KlimaKrise.
Det er på tide, at klimanørderne vågner. #Pyromankrise
Tænk, at folk gør det! Gud velsigne Australien.
Sikke noget vrøvl.
De ville ikke acceptere, vi havde de værste brande i historien,
fordi det klart skyldtes klimaændringer.
Lige indtil tragedien nytårsaften
forstod regeringen det ikke.
Folk, lokalsamfund bliver afskåret. De bliver fanget.
Ilden nærmede sig fra alle vinkler her.
Man gik i seng til synet af ilden,
og når man vågnede, var den der stadig,
tættere på end den var,
og det nedbrød en.
Og så skal man være heldig,
og Mallacoota var utroligt heldig.
Hvor er mine nøgler? Har nogen set nøglerne?
Bare rolig. Vi sætter dig i bilen.
-Det er min bil. -Bare rolig.
-Jeg kan ikke åbne den. -Skidt.
Afsted!
En alarm gik af. Vores telefoner slukkede.
Det betød: "Evakuer nu."
Og jeg vendte mig om, og der var den på vej mod mig.
Afsted!
Den røde glød.
Afsted!
Det var orange og røgfyldt.
Der var et lyn på himlen.
Biler kørte til Bastion Point Beach.
Nogle gjorde sig klar ved kajen,
andre var på vej til medborgerhuset.
Der er et foto af en lokal kvinde, og hun holder sin lille hund.
Hun ville rejse, men hun ville også blive.
"Jeg vil blive, for jeg bor og hører til her."
Og nu var vi her.
Vi skulle beslutte, om vi ville rejse eller blive,
som var et monster på vej.
Og vinden. Jeg tåler ikke vind længere.
Jeg går ikke ud, for den minder
om denne hylen i mine ører.
Man kunne høre det. Der var som en...
Det var som en drage...
Og så blev alt kulsort.
Det er Mallacoota kl. 9.13 om morgenen.
Ubegribeligt sort.
Der falder gløder fra himlen.
En veninde skrev til mig: "Er du okay?"
Jeg tog nogle billeder til hende.
Hun sagde: "Er de fra i går aftes?"
Jeg sagde: "Nej, det er lige nu."
Det er virkelig skræmmende nu.
Man kunne ikke se en hånd for sig.
Vinden tog til og skubbede branden direkte mod os.
Himlen bliver kulsort,
fordi al soden, som stammer fra ilden,
bliver skubbet foran branden.
Det er det, der rammer først.
Og når brandens frontlinje nærmer sig,
forsvinder soden, og man ser en intenst rød himmel.
Jeg sad ude foran medborgerhuset.
Jeg ville se så meget, jeg kunne.
Men en CFA-frivillig prikkede mig på skulderen og sagde:
"Du skal gå ind."
Inde i bygningen var der meget klaustrofobisk,
og de mørklagde vinduerne, så man ikke kunne se ud,
det eneste, man kunne se, var ilden gennem tagvinduet.
Så man kunne se den røde glød og flimren.
Og vi lå bare ned.
Jeg husker bare, at jeg lå ned,
og jeg tænkte: "Hvordan slipper vi væk?
"Hvordan slipper vi væk herfra?"
Så følte jeg også, at jeg havde sat mit barn i denne situation, så...
Måske er min fantasi livlig, men det var virkelig...
Noget virkeligt, som man ikke vidste,
om man slap væk fra i live eller ej,
for det kunne være brændt. Ja.
Det var som at være på et fly, når det går ned.
Sådan føltes det.
Siden af vores hus var meget varm,
og gløderne ramte mig bare, små røde gløder.
Og varmen var enorm, så jeg spulede mig.
Vildskaben chokerede mig.
Det var kun et spørgsmål om en halv time, og vi mistede vand.
Jeg skal evakuere!
Vær sød at evakuere!
Så vi har mistet vand, vi har ingen strøm,
-og vi har ingen brandbiler. -Ja.
Al kommunikation er væk. Vores radioer er ubrugelige.
Byen var prisgivet.
Jeg sagde til Mary: "Der ryger huset.
"Der ryger butikken."
Det var næsten surrealistisk.
Du godeste.
Brølet og larmen var rædselsvækkende.
Jeg kaldte det et ondskabsfuldt uhyre.
Wow.
Ja.
For et enkelt menneske, der står over for en skovbrand,
opfører ilden sig næsten som et dyr, et rovdyr, der leger med dig.
Man kan se, hvordan det harmløst kryber afsted.
Wow! Kænguru! Okay, den kommer denne vej.
Det ændrer sig hurtigt,
det brænder en nabos hus og undgår dit.
Eller brænder dit hus og efterlader alt uden om.
Det er psykologisk meget hårdt at takle en sådan stress.
Og når ilden kommer, er det selvfølgelig en katastrofe.
Normalt kommer disse flashbacks mere på disede dage,
når der ikke er så klart,
og man stirrer op på højderyggen.
Det trigger noget, jeg ser kun flammer.
Ildens brølen var...
Der er virkelig ingen ord for det.
Den skreg så højt,
at vi ikke kunne tale sammen.
Det var håndsignaler og råben i hinandens ører.
Træerne er cirka to-tre etager høje,
flammerne er to-tre etager over dem,
de rasede hele vejen rundt, som en tornado over os.
Det greb fat i alt og tog det.
Grene så tykke som din arm faldt ned rundt om os.
Jeg ville trække vejret
og forsøgte at rive masken af for at trække vejret, men kunne ikke.
Jeg kunne intet gøre.
Jeg var i panik på det tidspunkt.
Jeg så fugle falde ned fra himlen.
Brændende nymfeparakitter faldt fra himlen.
Man kunne ikke bekæmpe det.
Det handlede kun om overlevelse.
Jeg vidste, der ville være massetab.
Mod syd var der skovbrande. Mod vest.
Mod nord.
Alle veje var lukkede.
VEJ LUKKET FORUDE
Familier er fanget på stranden, mens ilden omgiver dem fra alle sider.
Hele kysten bliver kvalt i en tyk røg,
der gør det umuligt at trække vejret.
Branden kom virkelig hjem til mig, da røgen kom ind i Sydney.
Man ville gå en morgentur,
man så sine venner
med det her trykkende åndedræt.
Det var virkelig forvirrende for mig.
Jeg skrev om klimaændringer,
og så oplevede jeg det i min hverdag.
Røgskyen, der udspringer fra infernoet,
dækker fem en halv million kvadratkilometer.
Det er på størrelse med Europa.
Den psykologiske virkning var kvælende.
De siger: "Tætn vinduer og døre."
REBECCA MCGOWAN FAMILIELÆGE
Det stopper ikke røgen.
Det var bare snigende.
Måske i tidligere tiders skovbrande
havde man måske en uge med røg ved en meget slem brand.
Det her var tre måneder med den tykkeste røg.
Det var overalt. Man kunne ikke undslippe.
Jeg var så træt, usædvanligt træt.
Men folk sagde:
"Du er gravid og har et lille barn,
"selvfølgelig er du træt."
Men man bliver træt af varmen,
man bliver træt af at hive efter vejret.
Når en kvinde er gravid, er hele systemet på overarbejde.
Så hun trækker vejret hurtigere, og hun tager dybere indåndinger.
Hun inhalerer den giftige røg.
De bittesmå røgpartikler rejser gennem hendes krop
og blive siddende i moderkagen.
Det filtersystem, som vi alle er vokset fra.
Min ven, der arbejdede i obstetrik, sagde:
"Det lyder bare ikke rigtigt."
Så jeg tog på hospitalet.
"Det barn skal ud inden et døgn,
"for der er risiko for dødfødsel."
Det er nogle ret skræmmende nyheder.
Saga blev født, mens landsbyen Cobargo
brændte kun 200 kilometer borte.
Luften var fuld af røg.
Folk fejrede nytårsaften
uden for hospitalet.
Det var en virkelig bizar tid.
Med en vægt på lidt under to kilo
gjorde Saga Snow en tidlig entré i 36. uge,
da hun ikke ville gå glip af festlighederne.
Barnet var lille, og barnet kom for tidligt,
og barnet havde åndedrætsproblemer.
Fin lille temperaturreguleret kasse.
Jordmoderens første spørgsmål var: "Ryger du?"
"Ryger du? Har du nogensinde røget?"
Hun sagde: "Nej, aldrig. Hvorfor spørger du om det?"
Moderkagen, der var tilknyttet barnet,
var en grå, smuldrende, ulækkert-udseende moderkage.
Vi har alle set billeder af rygeres lunger.
De er uden på australske cigaretpakker. Sådan så moderkagen ud.
Hun var på intensiv i 17 dage.
Man holder ikke sit barn. Man...
man stikker hånden ind i kuvøsen og tager hendes hånd.
Jeg kan stadig få hende til at sove ved at holde hendes hånd,
for det lærte hun i de første uger.
Hun var godt under første percentil i fødselsvægt,
og det tager hende lang tid at indhente det.
Da hun var 18 måneder, var hun stadig bagud.
De overvejer stadig væksthormoner.
De kvinder, der kom ind med deres babyer, siger,
at det ikke kun var dem, men i deres mødregrupper
blev babyerne påvirket af røgen
og blev født tidligt.
Hvor kvinderne må tilbage efter fødslen
for at få de smuldrende, røg-ramte moderkager skrabet ud.
Man kan se, hvor lille hun er der.
Livets oprindelse er nu kanariefuglen i kulminen,
og disse babyer udsættes for effekten
af planetens opvarmning, klimaændringerne.
Godnat, Saga.
I Australien har dårligt vejr fra brande altid været svære,
det, der var anderledes den sommer, var, at de mange brande
dannede deres egne vejrsystemer.
Ved massive brande stiger varmen
og driver røgsøjlen ti, 12, 13 kilometer op i stratosfæren.
Og røgens vanddamp danner en sky.
Brandene skaber deres egne tordenvejr.
De er meget farlige og skræmmende at være under.
Utrolige vinde fra alle retninger.
Brænd, og skrid igen, tak.
De gnister, der føres med konvektionssøjlen,
går otte til tolv kilometer op.
Og de tænder brande op til 30 kilometer fra lynet,
men der er ingen regn.
Ser du vinden hvirvle?
Ja, præcis?
Jeg husker, at min far sagde: "Jeg så en i hedebølgen i 1939."
Og jeg tror, jeg så en i 1975.
Et sagn blandt brandmænd.
Ikke mange folk har set dem.
Jeg så cirka ti sidste sommer.
Brande kan generere deres eget vejr,
for det ligner en kæmpe tordensky.
Det ser ud, som om en atombombe er sprunget.
Den er enorm.
Pyro-konvektive storme...
"Sjældne." Men ikke længere.
Jeg bekæmpede brand som frivillig, men i hele staten.
Jeg kan ikke lide det. Nej.
-Ud. -Ja.
Jeg har aldrig tidligere følt mig
næsten magtesløs, som jeg gjorde
sidste forår og sommer.
Skynd jer! Alle ud!
Jeg var i Batemans Bay.
Vi ventede på anvisninger og fik vejret igen.
Man kunne ikke se langt for den orange røg.
Alt var mørkt.
Klokken var cirka to om eftermiddagen, men det var som nat.
Så så jeg noget bevæge sig i vejkanten.
Jeg gik tættere på. Det var en flok kænguruer.
Ildens hastighed sammen med den pyro-konvektive storm
drev dem i alle retninger,
de kunne ingen steder tage hen. De kom ud af skoven
og faldt døde om.
Det har jeg aldrig set.
Kænguruer kan undslippe en brand. De er hurtige.
Jeg måtte bare...
Hvad... Jeg ved det ikke.
Verden er forandret.
Hvert år i de sidste 25-26 år nu
har der været en konference mellem partierne.
Her tages beslutninger som Kyoto-protokollen
og Parisaftalen om klimaændringer.
Og i 2019 var det COP25.
COP25-klimakonferencen er i gang i Madrid
med en rapport, hvor det seneste årti
bliver det varmeste til dato.
FN's generalsekretær Antonio Guterres opfordrer til en hurtig indsats.
Greenpeace havde inviteret mig til at deltage med dem på denne konference.
Og jeg havde ingen jeans på vej ind i en europæisk vinter
og tænkte: "Du må købe nogle jeans."
Jeg husker, jeg var i byen med min mor,
og der faldt aske ned, og himlen var orange.
Og vi tænkte: "Der må komme noget ud af det her.
"Vi må skabe en forandring."
Jeg sprang på flyet, og da jeg kom til Madrid,
boede jeg på et hostel med andre unge fra hele verden.
Hvad vil vi have?
Klimaretfærd!
-Hvornår vil vi have det? -Nu!
Vi var der fra 8 morgen til 8 aften.
Fossile brændselsselskaber betalte konferencen.
Deres navne stod overalt.
Hvert land havde sin egen pavillon,
hvor de forsøgte at fremlægge, hvad de gjorde for klimaet.
Hvad havde Australien?
Australien havde ingen pavillon, husker jeg.
Og vores energiminister, Angus Taylor,
rejste sig og fortalte hele verden,
mens hans eget land stod i brand, at Australien gjorde sin del.
Vi er allerede i gang med at nå
de mål, vi har sat for 2030,
ligesom vi overholder Kyoto-målene.
Det var pinligt. Det var...
Det var bare... Det var ydmygende.
At regeringen intet gjorde for at hjælpe klimaet,
selvom vores land brændte på grund af den passivitet.
Lobbyister for fossile brændstoffer forhandlede med regeringer,
hvorimod indfødte aktivister og unge mennesker blev holdt ude.
Skam jer!
Og vi så disse forhandlinger bryde sammen.
Vi er skuffede over, at vi igen ikke kan blive enige.
Det er meget bekymrende for mange lande.
Tilbage i Australien sad vi tilbage uden megen håb.
Branden var overalt.
Det var rædselsvækkende, og jeg var helt udbrændt.
Ens hjerte kan synke.
Mit ramte gulvet og blev ved med at slå.
Jeg græd i tre dage i træk.
Jeg var totalt chokeret over omfanget.
Hvis du havde spurgt mig før brandene,
hvor stor en procentdel af skovområdet ville være brændt,
havde jeg nok sagt maksimum fem procent.
Men at se 21 procent brændt af,
det er som at krydse en tærskel.
Vi er trådt ind i en ny æra.
De brande brændte ti gange mere end nogensinde før.
Og virkningen var uforståelig.
Man kører hundredvis af kilometer i New South Wales
og alt, man ser er sværtet jord.
Tre milliarder dyr blev dræbt.
Du løfter ham, og jeg...
Åh gud. Vi fortsætter om et øjeblik.
Ja.
Okay. Gudskelov.
Vi så steder, der brændte, som aldrig har brændt før.
Millioner af år gamle skove, som dinosaurer har gået igennem,
der altid havde været for våde og kolde til at brænde, brændte.
I en brand opstår der som oftest sort og gråtoner.
Men træerne blev så varme,
at da branden var ovre, lignede det nyfalden sne,
fordi asken var snehvid.
Og sådan var det.
Det var næsten som at gå ind i en apokalypse.
Alle var forvirrede.
Det første, vi så var, at alle husene i byen var væk.
Så jeg begyndte at fotografere.
I januar var der folk på ferie,
som måtte reddes af den australske hær og flåden.
Utrolige scener i et land som dette.
Jeg har set folk miste huse.
Vi har alle set dem blive interviewet på tv.
Men indtil det sker, tror jeg ikke, man kan forstå omfanget.
Og det er lag på lag på lag
i håndteringen af det. Ikke...
Der var det første chok, og...
fortvivlelsen over, at man har mistet alt.
Jeg har ingen fotos.
Jeg har intet fra min mor, min far, mine bedsteforældre, ingenting.
Det er en del af mit liv, der er blevet udslettet.
Tidligere brandkommissær i New South Wales, Greg Mullins,
kræver handling for at forhindre fremtidige katastrofer.
Vi skal tale om klimaændringer,
for skovbrands-situationen i Australien
har ændret sig for altid.
Det, den tidligere brandchef siger, er åbenlyst absurd.
EKS-CHEFER SIGER, AT PREMIERMINISTEREN HAR FEJLET
De sagde, at jeg ikke burde have talt om
klimaændringer, når folk led i brandene.
Så vidt er det kommet.
Hysteri og fuldstændig faktafri skvalder
kan løfte en til heroisk status.
Jeg er ligeglad.
Jeg er faktisk i denne branche, og jeg ved, at når folk mister,
vil de straks vide hvorfor.
De vil vide, hvad fanden der skete.
Jeg vil ikke se på det lige nu.
COBARGO HISTORISK LANDSB...
De er fra virksomheder i Cobargo.
Min genbo, Brian Ayliffe, har boet her i 48 år.
En familievirksomhed. Væk.
Vi hørte et rygte om, at der kørte biler rundt i byen.
Hvorfor kører der fire mørklagte SUV'er rundt i byen?
Nogen må have brug for beskyttelse.
Så vi tænkte: "Premierministeren er her."
Det var ikke en leder, der sagde:
"Her er en nødsituation. Hvad gør vi?"
Han steg ud og begyndte at tage selfies med folk.
Smil. Se herover. Det lykkedes. Mange tak.
-Tak. -Mange tak.
Han sagde: "Hvordan går det? Ikke så godt. Næste.
Hvordan går det? Ikke godt. Næste."
Det fik mit pis i kog.
Mit hus ligger i ruiner,
og han tager selfies med folk, smilende.
Det var ekstremt hensynsløst.
Han kom hen til mig og spurgte: "Hvordan har du det?"
Og så så jeg bare rødt.
Hej. Hvordan har du det?
Jeg giver kun hånd, hvis du giver flere penge til RFS.
Så mange mennesker har mistet deres hjem.
Vi har brug for senge. Vi har ikke nok senge.
Hjælp os.
Det forstår vi.
Hvorfor havde vi kun fire lastbiler til at forsvare byen med, hr. premierminister?
Du er en stor idiot. Virkelig.
Du får ingen stemmer hernede.
Du er en idiot, der tager folk med hertil. Skrid!
Hvad med de folk, der er døde nu, hr. premierminister?
Du er ikke velkommen, din narrøv!
Er du fra medierne?
Bed premierministeren tage til Nelligen og...
Vi nyder virkelig at gøre det her...
Mange tak.
Skovbrandskrisen antændes på gaderne.
HØR PÅ GREG MULLINS
Vores land brænder!
Vi har fortalt politikerne om det i ti år,
og de lytter ikke.
Premierministeren benægter klimaændringerne. De er virkelige.
Vi rejser os!
AUSTRALIEN BRÆNDER
Australierne kom ud på gaden
med så kort varsel for at kræve forandring.
Folk var vrede og frygtede for deres liv.
Det viser, hvor vrede alle er her i Australien.
SKYND DIG, SINKE!
Cirka 20.000 kræver handling på klimaområdet.
Folk indtog en holdning.
Folk, der ikke havde prioriteret klimaet.
Jeg fører politik i medfør af min overbevisning
og regeringens i forhold til Australien.
Har det ikke ændret sig?
Jeg var enig med dig
i dine valgløfter, da du blev valgt.
Nu er jeg en del af en voksende folkestemning af støtte...
Folk mener, der bør gøres mere. At der bør handles.
Det er ikke tid til at sludre,
og sige: "Vi taler om det henad vejen..."
Da denne store erkendelse begyndte at dages,
at vi ikke bare kunne sende drivhusgasser
ud i atmosfæren, var det et stort chok.
Nøgletal fra Nationalpartiet har slået ud for Morrison-regeringen
om et løfte om nul CO2-udledning.
Hvorfor ikke være ambitiøs? Hvad med et modigt mål?
Men lige da folk troede,
at vi endelig havde en seriøs debat
om klimapolitik i dette land, ramte COVID.
FORBLIV STÆRK VICTORIA
Jeg så på i smertelig forbavselse,
mens Morrison-regeringen taklede COVID-krisen.
De lyttede til direktøren for Sundhedsstyrelsen.
Australien erklærede faktisk en pandemi
tolv dage inden WHO.
DET ER KRIG!
Hotelkarantæne for alle indrejsende i Australien
er nu godt i gang,
mens hæren håndhæver den strenge tvungne isolation.
SLUT MED SJOV
Vi havde en lockdown med store økonomiske konsekvenser.
Regeringen blev socialistisk natten over
med statsstøttet løn til folk og lignende.
Udgifterne som svar på coronavirus har været historiske.
Det er hårdt for alle regeringer,
men at en højreregering kunne. Utroligt.
Australien undgår katastrofe
Jeg tænkte: "Fantastisk.
"Nu sker der endelig noget på klimafronten."
Med tanke på brandene, som optog alle.
Jeg har set regeringen handle. Det kan lade sig gøre.
Vi får et øjebliksbillede af post-Covid-økonomien.
Tallene er overraskende på højde med tallene efter 2. Verdenskrig.
Australien gjorde noget interessant,
da folk så det økonomiske opsving.
Hvad vil verden gøre for at komme ud af COVID-recessionen?
Ikke for sent at vende klimaet
Folk begyndte at tale om et grønt COVID-opsving.
PM ønsker grøn genopretning
Vi kan ikke gå fra COVID-asken til klima-ilden.
Vi står over for vores generations økonomiske kamp,
for mange er spørgsmålet,
hvor får vi vores energi fra? Hvor finder vi nye job?
Seksoghalvfjerds tusind australske job kunne bygge på vedvarende energi.
Man kunne have gjort så meget.
I stedet talte premierministeren om genopbygning af gasproduktionen.
Tak. Mange tak.
Der er ingen troværdig overgangsplan for en økonomi
som Australiens, der ikke involverer gas.
Så mine damer og herrer, mødre og fædre,
drenge og piger,
lad os udvinde mere metan.
Vi må udvinde gassen. Vi må åbne nye forsyningskilder.
Vi må have ekstra gas på markedet så effektivt som muligt.
Jeg sad og så talen på tv
og ventede på, at statsministeren skulle bruge ordet "klimaændringer".
Tak, for jeres tålmodighed.
Jeg ventede på en forklaring på, hvordan klimaændringerne hang sammen med
det gasledede opsving.
Hans tale fortsatte lige til det sidste.
Han brugte ikke ordet "klimaændringer".
Han nævnte aldrig ordet "klimaændringer".
Vi må have fat i gassen.
Han sendte et budskab.
"Vi halverer vores indsats inden for fossile brændstoffer."
Mike Cannon-Brookes... Det er ikke godt nok, vel?
Det er standard for samtaleemner.
Det er latterligt, når politikere...
Undskyld, Darren.
...siger, de ikke planlægger. Det er deres job.
Vi prøver at planlægge ti, 20 og 30 år frem.
Vi må starte en samtale, ikke?
Vi må have en bredere vision for Australien.
Vi kan blive en vedvarende energi-supermagt.
Det var nyheder fra sidelinjen på FN's klimatopmøde i New York.
MIKE CANNON-BROOKES IVÆRKSÆTTER
Mike Cannon-Brookes bekræfter,
at han vil investere i verdens største solcelleanlæg.
Australien har stor erfaring i eksport af energi.
Sådan bør vi fortælle historien.
Hvorfor eksportere energi?
OLIE - KUL - GAS
Vi har mange ressourcer.
I stedet for at grave dem op kunne vi få dem fra himlen?
Vi har en større landmasse end det kontinentale USA.
Vi er det mest solrige land ud over det subsahariske Afrika.
Man kunne forsyne hele planeten fem gange fra Australien.
-Du er ret tændt på globale markeder. -Jep.
Hvor er kullet på vej hen ud fra dit perspektiv?
Det forsvinder.
Helt enkelt, jeg mener...
Jeg er ligeglad med, hvad du synes om klimaet.
Vi er nødt til at skifte
fra eksport af kul og gas til eksport af vedvarende energi,
for resten af planeten begynder snart at forstå det.
Når det sker, står vi med en eksportvare, som ingen ønsker.
Vi kan forudse det,
men vi har ikke fået fortællingen igennem,
hvad angår myten om, at Australien behøver fossile brændstoffer.
Det er udfordrende for vores nationale psyke.
I Australien kan man ikke tale
om elproduktion og ignorere kul.
Kul vil fortsat spille en vigtig rolle
for vores økonomi i årtier fremover.
Det betyder job.
Vi har lokalsamfund, der ser ind i sigtet på et gevær.
Politikere på begge sider af parlamentet
siger, de forsvarer lokalsamfundene,
men det betvivler jeg, for jeg tror, de lyver over for samfundene.
Min bedstefar var kulmineingeniør.
Han kom til Australien i 70'erne med sin daværende kone. Dramatisk skilsmisse.
I 80'erne blev han afskediget.
Pludselig stod han uden job.
Noget, hans familie havde arbejdet med i generationer.
Noget, der var en integreret del af hans identitet.
Vi stod hinanden nær, og han fortalte historier
om sin tid i minerne, om sine venner,
om hvad det betød for ham.
Jeg var så heldig at høre om de oplevelser,
at høre om den økonomiske afhængighed af den industri,
og som by at være afhængig af den industri.
Jeg ønsker at se en udvej for de samfund væk fra fossile brændstoffer.
Det er okay at være stolt af den industri.
Minedrift er ikke dårligt.
Vi har brug for minedrift i Australien.
Hvis man vil producere batterier og paneler
og vindmøller, gæt hvad man har brug for, stål, guld, kobber,
nikkel, sjældne jordarter, litium, tydeligvis, sølv.
Det har Australien meget af.
Derfor siger vi:
"Det er energi, vi har eksporteret.
"Det kan vi fortsat gøre."
Men vi må bevise, at vi kan eksportere vedvarende energi
på en storstilet måde i store mængder.
Tænker man på eksport af sol og vind, er det svært.
Vi kan ikke sende et stort spejl afsted.
Vi kan ikke vende vinden og blæse den om på den anden side.
Vi må regne ud, hvordan vi gør.
Dette er et problem, Australien skal løse.
Det bedste er,
det er cirka 22 milliarder australske dollars cirka,
hvis det er muligt.
Milliardær Mike Cannon-Brookes
har planer om at skabe det største solcelleanlæg...
Det sigter mod at generere strøm og overføre det til Singapore.
Det handler om en enorm mængde af strøm,
som skal bevæge sig over en afstand på 3.500 kilometer
gennem et ret besværligt farvand.
Så imellem verdens største solcelleanlæg
og verdens længste undersøiske højspændings-jævnstrømskabel
skal vi også bygge verdens største batteri.
Hvis det virker, og det gør det, vil der løbe 50 kabler fra Australien
til Asien, som eksporterer enorme mængder energi.
Vi har en af de bedste ressourcer
for planetens fremtid uden at ændre vores DNA.
Hele planeten er udfordret.
Det er menneskehedens eksistentielle krise.
Klimaændringer påvirker økonomien.
De påvirker virksomheder, enkeltpersoner.
Det er ikke et problem, virksomheder bør ignorere,
og de bør sige deres mening i et regeringstomrum.
Der er ingen tvivl om, at vi står
ved et vendepunkt, når det gælder klimaændringer.
Nogle australske virksomheder er foregangsmænd for et massivt energiskifte.
Men folk forstår ikke, hvor meget det haster.
I dag er den globale middeltemperatur
cirka 1,1 grad over det, der kaldes det præindustrielle gennemsnit.
Hvor de var for 200 år siden dybest set.
Fordi Australien er så følsom over for klimaændringer,
er den næsten 1,5 grader over her.
Vi vidste, vi ville føle virkningerne før andre.
Vi står over for en skræmmende fremtid i Australien, hvad skovbrande angår.
Før kunne vi forvente Sort Sommer- betingelser én gang hvert 400 år.
Fremover kan vi forvente det hvert ottende år.
Klimaændringerne er for altid.
Det bliver aldrig, som da jeg var barn.
Vi får vejr nu, som intet menneske
har set på dette kontinent.
I 2019 var der en brand nær den victorianske grænse,
hvor en pyro-konvektiv storm løftede en otte-ton stor brandbil,
smed den på taget og en ung brandmand mistede...
Ja, han blev dræbt, så...
Undskyld, det er svært for brandmænd at tænke på andre brandmænd,
der mister livet i tjeneste,
og det gjorde ni under de sidste brande.
Jeg har rejst verden rundt for at studere skovbrande.
Vi kan ikke håndtere de værste år længere.
Vi har brande på steder som Grønland,
polarcirklen, hvor de ikke har været før.
Og jeg ser på Californien.
Et dobbelt så stort område end tidligere er brændt.
Oregon stod i brand. Delstaten Washington.
Hele Vestkysten.
Der er noget galt.
Der er noget helt galt.
Klimaændringer skræmmer livet af mig.
Vi kan ikke stoppe den globale opvarmning, som er her.
Der er uundgåelige forandringer...
Det er ekstremt vigtigt, at folk forstår det
og forstår konsekvenserne heraf.
Vi er så tæt på vendepunkterne,
som jeg skrev i The Weather Makers for længe siden,
der forpligtede verden til højst halvanden graders opvarmning inden 2030.
Hvad betyder halvanden grad?
Halvanden grad er en verden, hvor
vi har alle følgerne af hedebølger, megabrande
og alle de andre ting.
Den grønlandske indlandsis smelter relativt langsomt,
og havets overflade vil stige,
men på et lavere niveau. Ikke en skøn verden.
Den verden, vi forlod med én grads opvarmning
eller mindre, var bedre.
To grader som sammenligning er helvede.
Så vi må sikre, at vi rammer halvanden grad.
Hvordan ser en "to graders"-verden ud?
En "to graders"-verden er katastrofal.
Det er en verden, hvor Grønlands indlandsis smelter hurtigt,
hvor Sydpolens isdække forsvinder,
så havoverfladen stiger.
En verden, hvor Amazonas regnskov
dør og bliver savanne eller skovområde.
Hvor permafrosten smelter så hurtigt,
at enorme mængder metan ryger ud i atmosfæren.
Så kan vi intet gøre,
så stiger temperaturen bare.
Det er en verden i komplet sammenbrud.
Vores økonomi, vores fødevaresikkerhed, vores vandsikkerhed
vores fred bliver truet af hidtil usete ændringer.
Så hvad bør vi gøre?
Sæt solceller på taget, reducer udledning, det er fantastisk,
men lad ikke brændstofindustrien
eller andre fortælle dig, at det er nok.
Det er ikke den enkeltes problem.
Det er kollektivt, og vi skal finde
en kollektiv løsning.
Og det ser vi ikke.
Vi har stater og virksomheder, der opererer separat,
og vi kan ikke garantere, hvad resultatet bliver.
Vi har brug for lederskab.
Det har vi virkelig. Vi kan alle gøre vores,
men uden lederskab på statsplan, bliver det ikke til noget.
Premierministeren mærker varmen fra klimaændringer
forud for et FN-topmøde.
Presset på Scott Morrison vokser
med hensyn til et mål på nul CO2-udslip inden 2050.
Vil du forpligte Australien til et nul CO2-udslip inden 2050?
Det er vores politik at nå det i anden halvel af dette århundrede.
Som jeg skitserede, søger vi at nå et nul CO2-udslip.
Vi ser det helst ske inden 2050, som sagt.
Det kan ske før med markante teknologiske forandringer.
Men hvis der ikke sker en teknologisk udvikling,
så er det bare et stykke papir.
Regeringen synes ligeglad.
Jeg forstår det ikke, for det motiverer mig
at tænke på fremtiden.
Jeg har arbejdet i statens tjeneste i mange år.
Man bringer mange ofre, og man bliver ikke rig.
Så det er lidt af et kald og handler om noget større.
Min karriere gik ud på at ordne andres problemer.
...kunne ses 50 kilometer væk.
Flammerne stod 15-20 meter op i luften.
Når det går helt galt, tilkalder de brandvæsenet,
og vi dukker op og hjælper.
Jeg husker, at jeg kom ud til et brændende lager en nat
med en gammel, erfaren stationsofficer.
Jeg var ny og sagde: "Hvad gør vi?"
Han sagde: "Hvordan spiser man en elefant? Du tager den første bid.
"Begynd. Vi løser det henad vejen."
Det er mine tanker, og det er sådan, vi takler klimaændringer.
Vi venter ikke på klimafornægterne.
Forstår de det ikke nu, gør de det aldrig.
Vi skal redde en verden, og det gør vi.
Vi har 20-30 års opvarmning,
og så længe vi reducerer udledninger
til nul i 2050, siger forskerne, at opvarmningen stabiliserer sig
og falder gradvist.
Jeg får det ikke at se, men det gør mine børnebørn, og de skal være trygge.
Det er ikke i orden!
Disse mennesker og virksomheder brænder bogstavelig talt vores fremtid af.
Klimakrisen påvirker alle.
Det, jeg oftest hører fra voksne, er:
"Du giver håb," eller, "Din generation redder os."
Jeg tænkte: "Fint. Tak. Vi burde ikke skulle gøre det her."
Som unge er vi ikke udstyret til at håndtere disse scenarier.
Vi bør kun fokusere på at flippe ud over skolen
vores næste opgave og identitetskrise,
og her forsøger vi at redde verden.
Er du vred på os?
Jeg er ikke vred på de ældre generationer.
Jeg er vred på folk ved magten, der spreder bevidste løgne,
bevidst misinformation, der afholder folk fra at kræve det rigtige.
Jeg er vred på folk, der besidder utrolig rigdom
og årtiers viden om denne krise under optræk,
og som besluttede ikke at gøre noget
og udnyttede det til egen fordel og gevinst.
Det er nok det største problem, min generation står overfor,
hvad angår en sikker fremtid og at være i stand til selv at få børn.
Det er noget, jeg er forsigtig med, selv at få børn,
for jeg ønsker ikke at sætte dem ind i en verden, der er så utryg,
der ikke giver dem en lige så god fremtid,
som jeg har været så heldig at have.
To, en. Start.
Folk ser det som utroligt.
Unge mennesker, der udøver magt, bruger deres stemmer.
SKOLESTREJKE FOR KLIMAET
-Hvornår? -Nu!
-Hvad vil vi have? -Klimahandling!
-Hvornår vil vi have den? -Nu!
-Hvad vil vi have? -Klimahandling!
-Hvornår vil vi have den? -Nu!
Jeg gik med af nødvendighed mere end af lyst.
LUK DET NED KUL ER IKKE RENT
Jeg tror, det er den mest
tragiske ting, jeg nogensinde har været så uheldig at være en del af.
Min mor lærte mig om land.
BRUCE PASCOE FORFATTER/MALLACOOTA
Vi identificerede os som aboriginere af de og de grunde.
Den familie og den.
Det er tydeligt, at de fleste af mine gener er fra Cornwall.
Jeg har besøgt Cornwall, men mit hjerte slog ikke over.
Jeg kom tilbage til Australien, og her
hører jeg til.
I al den tid, jeg har skrevet, har jeg skrevet 33 bøger om landet.
Jorden er alle aborigineres moder.
Og vi behandler Jorden som vores mor. Det er vores lov.
Hvis vi alle respekterede Jorden på den måde,
ville vi ikke skade den så meget, som vi gør i øjeblikket.
Vi har gået denne vej i 250 år.
Europæerne havde så lidt respekt for aboriginere.
Da de første europæere kom hertil, fandt de et lifligt og åbent land.
Det var behageligt.
De sagde, det ligner en gentlemans park.
Og det var en gentlemans park,
for folk her var blide mænd og kvinder.
Men europæerne stoppede så den metode, der havde gjort det sådan.
Indfødte australiere håndterede dette land i mindst 40.000 år.
Det var omhyggeligt passet på.
Så kom europæerne.
Vi tog ildboret ud af hånden på aboriginerne,
og vi ændrede landskabet på dramatisk vis.
Nu står vi over for konsekvenserne af disse enorme brande,
der skyldes klimaændringer. Vi må erkende,
at landet virkelig har ændret sig.
Og at den gamle praksis nok ikke er helt så effektiv under de nye forhold.
Vi må sammen lære, hvordan man forvalter dette land
i stor målestok.
Det er menneskehedens kritiske øjeblik.
Mine børns fremtid skal ikke
ødelægges på grund af passivitet.
Hvad end jeg føler indeni, bliver det der,
for jeg vil kæmpe til det sidste.
På intet tidspunkt kan man sige, at man har gjort nok.
Det er en lang samtale.
Vi gør hinanden fortræd, vi sårer hinanden.
Vi må udholde det.
Der kommer skuffelse, håb.
Det kommer til at ske, og vi må være tålmodige.
Det argument er sådan et vigtigt argument.
Men jeg har set vigtige ting blive gjort
under omstændigheder, hvor ingen forventede det.
Så selvfølgelig kan vi gøre det.
I 2019 brændte skovbrande i Amazonas 0,9 millioner hektar
Californiens skovbrande i 2020 brændte 2 millioner hektar ned
Australiens Sorte Sommer brændte 24 millioner hektar ned
Premierminister Scott Morrison
ønskede ikke at blive interviewet til denne film.
Tekster af: Elisabeth Brinch
Kreativ supervisor Lotte Udsen