Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
VI ANERKJENNER FORVALTERNE OG DE TRADISJONELLE EIERNE AV LANDET
DER DENNE FILMEN BLE LAGET.
VI ANERKJENNER DERES TILHØRIGHET TIL JORDA, VANNET OG KULTUREN,
OG VISER VÅR RESPEKT FOR FORTIDENS, NÅTIDENS OG FREMTIDENS ELDRERÅD.
Takk.
"Vi befinner oss midt i en diger global krise,
"og dere overlater det til barna å rydde opp i rotet deres."
Skoleelever har i dag valgt å ikke gå på skolen
for å marsjere i gatene for klimaet.
De ber om at statsministeren får sparken
og avvikling av fossilt brensel.
ScoMo må gå av!
HANDLE NÅ!
Mer enn 11 000 forskere fra hele verden
har utstedt en advarsel i dag som erklærer en klimakrise.
Australia har hatt et rekordår både for varme og tørke.
En advarsel ble utlyst i morges om den kommende skogbrannsesongen,
som myndighetene frykter kan bli den verste vi har registrert.
Vi forventer ekstreme forhold,
alt takket være klimaendringer.
Australia er et perfekt eksempel på verdens dilemma
når det gjelder klimaendringer.
Men historien gir ingen mening
med mindre du forstår hvordan Australia faktisk er.
Helt fra starten
var landet avhengig av fossilt brensel.
Vi er nå verdens største eksportør av kull,
verdens største eksportør av gass, og det samme gjentas om og om igjen:
"Uten fossilt brensel har vi ingenting."
Vi er også et veldig flatt, tørt kontinent
som er ekstremt utsatt for klimaendringer.
Vi visste at vi kom til å merke endringene før andre gjorde det.
Vi ignorerte det større bildet og betalte dyrt.
Og nå til de katastrofale skogbrannene i Australia.
Mer enn 200 branner raser i to av Australias mest befolkede stater.
Klimaforskere sier at skogbrannene
er en advarsel om hva vi kan forvente rundt om i hele verden.
Dette kan bli et normalt syn.
Den største tragedien denne "svarte sommeren" med skogbranner
var at vi kunne forutse den.
BRANN
Min første store brann var i 1971. Jeg var bare 12 år gammel.
Noen venner ringte og sa at brannen var på vei opp bakken til oss,
og dermed dro vi ut med økser, raker og striesekker.
Man stilte ikke spørsmål ved det. Det var slik man gjorde det.
I Australia er branner veldig vanlig.
HEI BÅLET DITT
Små bål rundt om i Blue Mountains, med hjelp fra vinden,
har brent ned byer og landsbyer med skremmende fart.
BRENNENDE SKOG
Vi har skogbranner hvert år.
Noen år er det ekstremt ille.
Andre år går det bedre.
Men det brenner hvert år.
Hjelp oss.
Man brukte enkle midler i gamle dager.
Man brakk grener fra trær og slo dem mot flammene.
Våte striesekker, raker.
Det var min første store brann,
og det var da jeg fant ut hva jeg ville gjøre når jeg ble stor.
Jeg ble hekta.
GREG MULLINS TIDLIGERE BRANNKOMMISJONÆR
Jeg hadde ikke som mål å bli sjef,
men det var nok en hunger etter kunnskap.
Myndighetene bestemte at jeg var den beste personen for jobben,
og det var et utrolig privilegium og en ære.
Jeg var vant til at folk forberedte seg i lang tid før skogbrannsesongen.
Faren min ville si:
"Det acadia-treet blomstrer tidlig.
"Det betyr at det er tørt.
"Se på fargene på bladene til det banksia-treet.
"Det betyr at det må grave dypt etter vann. Det mister bladene.
"Se på mauren. Hva slags biller så man til hvilke tider på året?"
Og i 1994 ble det plutselig varmt, tørt og mye vind.
Regnskogen i Queensland tørker ut,
og dyrene sulter etter de tørreste tre månedene på over 80 år.
Jeg skjønte at noe var unormalt.
Få med alle.
New South Wales ble rammet av flere store branner.
Herregud.
Du store min.
Det brenner!
Dette er brannen som brannkonstabler har hatt mareritt om.
Hvert eneste mål av denne skogen har tonnevis med tørr, antennelig ved.
Folk frykter hvor stort omfanget av ødeleggelsene blir.
Lokalfolk kjemper for å beskytte hjemmene sine,
men for noen av dem, er kampen allerede tapt.
Dette er den mest skremmende opplevelsen du kan tenke deg.
I 1994 mistet jeg hjemmet mitt til en skogbrann som slukte alt.
Jeg slapp unna med kun shortsen jeg hadde på meg,
mens jeg sloss mot flammene.
Heldigvis overlevde familien min, men vi mistet naboer.
Vi mistet fire personer i den brannen.
Jeg har sett klimaforskningen utvikle seg de siste 30 årene.
FORSKER / FORFATTER
Han er en av de ledende forskerne som studerer klimaendringer.
Han heter Tim Flannery.
PRISUTDELING ÅRETS AUSTRALIER 2007
Vi går mot en terskel for farlige klimaendringer,
og handlingstiden er begrenset.
Forskerne har vært helt tydelige angående hva som skjer.
Se på bildet av jorden, og alle lysene som er slått på.
Tenk på alt det fossile brenselet som blir brukt.
Disse klimagassene fanger varmeenergi nær jordens overflate.
De fungerer som et pledd på en seng.
Temperaturen bare fortsetter å stige.
En ny studie av klimaendringer i Øst-Australia har hentet frem
det sterkeste beviset så langt på drivhuseffektens virkning.
Økningen viser de stigende nivåene av karbondioksid
i atmosfæren over tid.
Noe hender virkelig.
Jeg begynte å lese og studere og å stille spørsmål,
og oppdaget noen tidlige artikler om klimaendringer, og tenkte:
"Kanskje de er inne på noe." De neste årene
forsto jeg at, ja, det var de.
Man ville anta at omtrent en gang i tiåret
ville det oppstå en veldig skadelig brann i New South Wales.
Men etter 1994, fikk vi stadig flere av disse alvorlige skogbrannene.
Vi mistet hjem i 1997, tre år senere.
1. juledag i 2001, hadde vi svære branner.
I 2002 var det enda flere.
I Canberra i 2003, slapp brannkonstablene såvidt unna med livet i behold.
Kjør!
Victoria i 2009.
Farlige, ukontrollerbare branner ble mer vanlige,
og det var kun på grunn av klimaendringer.
Brannene ble bare verre,
og jeg visste at dette var
akkurat det klimaforskere hadde forutsett for Australia:
lengre og mer intense brannsesonger,
og det var dessverre dette jeg så.
Lokalbefolkningen er bekymret for at
global oppvarming kan føre til tørke over lengre perioder.
Spesielt...
Om det er en reell bekymring,
er noe som blir omdiskutert veldig mye.
Jeg har fulgt med på Australias klimakrig de siste 14 årene.
MARIAN WILKINSON JOURNALIST / FORFATTER
Planene om å utvide kullindustrien har et svimlende omfang.
Det har vært en omfattende innsats for å undergrave
vitenskapen om klimaendringer.
MØRKT UTEN KULLGRAVERE
Karbondioksid driver ikke temperaturen.
En fullstendig reversering av det disse menneskene sprer.
Løgner og bedrag.
Du sa klimaendringer var tull.
Jeg tror at det jeg sa, var at vitenskapen bak forskningen
om klimaendringer lukter rart.
TONY ABBOTT EKS-STATSMINISTER
Jeg var Australias første og hittil eneste klimakommisjonær,
jeg tjenestegjorde i tre år,
opplyste om klimaendringer
og gjorde komplisert vitenskap forståelig for folk flest.
Ekstremvær kommer til å bli mer vanlig og mer alvorlig,
ifølge rapporten fra klimakommisjonen.
Men media gikk helt berserk.
Kritikerne stemplet klimakommisjonen som "alarmistisk tull."
Disse folkene er desperate. Idéen om klimaendringer er svindel.
Ut med deg! Løgner!
Deretter fikk vi en konservativ regjering,
og det første de gjorde, var å sparke oss. Det var ikke av økonomiske årsaker.
Det var for å bli kvitt klimakommisjonen.
FLANNERYS LØGNER
Han må avsløres.
Det hele var en farse.
PARLAMENTHUSET
Folk prøvde å handle tidligere, men mange egeninteresser er involvert.
SCOTT MORRISON STATSMINISTER
Scott Morrison, som nå er statsminister,
reiste seg i parlamentet og holdt opp en kullklump.
Dette er kull. Ikke vær redd.
Den vil ikke skade deg.
Kassereren kjenner regelen om rekvisitter.
Det er kull.
Denne kullklumpen
var ikke en skitten klump dekket av støv.
Denne kullklumpen kom fra mineralrådet,
og hadde blitt rensket pent for anledningen,
som var en markedsføringspresentasjon.
Opposisjonen har en ideologisk
og patologisk frykt for kull.
Det finnes ikke et ord for kullfobi, ikke offisielt,
men dette er sykdommen som rammer opposisjonen.
De slår av jobber og slår av lys
og slår av klimaanlegg
og tvinger australske familier til å koke i mørket.
Dette er resultatet av middelalderpolitikken deres.
Jobber går tapt. Barn dør på sykehus når strømmen slås av.
Det er refrenget som går igjen.
Vi kan ikke la barn komme hjem fra skolen
uten å ha en brødrister i huset
EKS-VISESTATSMINISTER
av mangel på strøm, eller kjøleskap.
Jeg tror ett av lavpunktene var debatten om elbiler.
Scott Morrisons respons var
disse blokadene av argumenter, som blant annet:
Den kan ikke taue tilhengeren. Den kan ikke taue båten.
Den kan ikke kjøre deg og familien til favorittcampingen.
Når slik infantil debatt blir en del av en politisk kampanje,
sa det meg kun én ting: at i 2019 hadde vi ikke lært en ting.
Tusener av skoleelever over hele landet
vil fortelle politikerne at de har fått nok.
De krever tiltak mot klimaendringer, og i morgen
skal de demonstrere i skoletiden.
Jeg var 16 da jeg begynte.
Når folk hører det, sier de ofte: "Du var veldig ung."
Og mange voksne sier fortsatt:
"Du er så ung. Du har gjort så mye. Jeg er stolt av deg."
"Du gir meg håp", som... Jeg orker ikke å ta det nå.
#DETTE ER KLIMAENDRING
DAISY JEFFREY KLIMAAKTIVIST
Jeg fant ut at det skulle være skolestreik for klimaet i Sydney, og tenkte:
"Jeg må være med. Vennene mine også.
"Vi må få med så mange som mulig av klassekameratene våre."
Jeg husker da vi gikk ned til torget der den skulle holdes
og vi kom rundt hjørnet.
Det var som et hav av unge, svette
tenåringer. Bare barn.
VÅKNE, MENNESKER DERE ER UTRYDNINGSTRUET OGSÅ!
Sydney stoppet i dag av mennesker som er opprørt over klimaendringer,
og de sluttet seg til millioner over hele verden
i den største protesten om planetens tilstand.
Vi er på randen av den største katastrofen
mennesker har stått overfor, og regjeringen gjør ingenting!
Det er som å dirigere et orkester.
Vi vil ha en trygg fremtid! Hvem er enig?
Folkemengden blir musikken, energien
i det drivet, den bølgen av håp.
Den bølgen slo over mengden.
Alle ble veldig motiverte.
Demonstrasjonen hadde ikke engang begynt. Jobben var gjort.
Mye av publisiteten var drevet av statsministerens reaksjoner.
Vi støtter ikke idéen om at barna skulker skolen
for å delta i aktiviteter som kan gjøres etter skoletid.
Derfor ønsker vi mer utdanning og mindre aktivisme i skolen.
Om det tenkte vi: "Dra til helvete."
"Til disse voksne, sier vi: bare le av oss,
"angrip oss, gjør hva dere vil mot oss,
"for dere er på feil side av historien!"
Over 300 000 mennesker demonstrerte i gatene,
og om du er australier, forstår du hvor stort det er.
Australiere protesterer ikke.
Beste dagen i livet mitt. Den beste. Ingenting kan slå dette.
Jeg husker at jeg kom hjem og tenkte: "Fy faen."
Vi vil ha klimatiltak. Når vil vi ha det? Nå.
IKKE LA MEG BLI UTRYDDET
Det er varmt her! Det er for mye karbon i atmosfæren!
Parlamentet ga ikke en lyd fra seg.
Men Murdoch-media løp løpsk.
De såkalte aktivistene, mer som anarkister,
protesterer i gatene våre for tiden.
Løgner og feilinformasjon.
Barn som er helt hjernevasket,
og som sier det stikk motsatte av sannheten.
Det var første gang jeg virkelig opplevde klimaangst,
fordi personene som hadde hatt makten de siste 30 årene
hadde visst om denne krisen, og valgte bevisst å ikke bare
unngå å gjøre noe med det,
men å kjempe mot folk som ønsket å gjøre noe.
Jeg vil at barn som vokser opp i Australia skal glede seg til fremtiden.
Jeg vil ikke at barna skal være engstelige for disse sakene.
Uansett hvilke utfordringer som kommer, skal vi håndtere dem, som alltid.
Det er som om vi har gått i søvne inn i en katastrofe.
Alle faretegnene har vært der.
Greg Mullins, vår mest erfarne brannkommissær,
kom til oss i april og sa: "Vi står overfor en katastrofe uten sidestykke."
To år på rad har vi hatt det tørreste året noensinne
for Øst-Australia.
Og i år ser det ut til at vi får det varmeste året hittil.
Hvordan skal vi kunne håndtere brannene?
Vi prøvde å få til en samtale mellom Greg og statsministeren,
fordi dette er et spørsmål om nasjonal katastrofe.
Vi skrev til statsministeren i april 2019:
"Statsminister,
"vi frykter at en skogbrannkatastrofe er på vei.
"Vi vil gjerne avtale et møte.
"Denne kommer til å bli stor. I år trenger vi alle mulige tiltak.
NØDETATENE ER IKKE FORBEREDT PÅ SLIKT EKSTREMVÆR.
"Vi må bruke militæret bedre for å støtte brannvesenet,
"og større budsjett for brannslukningsfly.
"Dette er viktig at du vet, statsminister."
Han var ikke interessert.
2019 er en rullende snøball som vokser.
Den blir større og større.
Det var ingen fuktighet igjen. Og vi så skogene bare dø ut.
Det føltes helt forferdelig,
som at alt var i ferd med å innhente oss.
Men jeg må innrømme
at jeg ikke forutså hvor brutale brannene kom til å bli
utover sommeren.
Det som skjedde Den svarte sommeren, rystet hele Australia.
Du vet når du ser en film
og det kommer en sånn lav dronestøy?
Den bare øker i volum.
Og du vet at noe er i ferd med å skje, noe ille.
Slik føltes det. Det brant veldig sakte.
Og så plutselig, ble det stort.
Oppbyggingen var skremmende.
Hele Victoria og New South Wales ble veldig tørt.
Og alt bare lå og ulmet.
Jeg gikk tur i villmarken
fordi jeg ønsket å filme det jeg så.
BRUCE PASCOE FORFATTER / MALLACOOTA, VIC
Jeg var veldig engstelig fordi trærne vokser så nære hverandre.
Flere hundre trær per mål.
Det er en veldig sårbar skog.
Om det brenner der, kan ilden spre seg raskt.
To uker inn i sommerhalvåret,
og det er minst 40 skogbranner rundt om i staten.
I dag er beskjeden fra myndighetene tydelig: Gjør deg klar.
Jeg jobbet som journalist langs kysten.
Vi hadde allerede begynt å rapportere om brannene
så tidlig som i september.
VERSTE NOENSINNE
BRANNTRUSSEL
Alle var ute for å fotografere branner.
FRYKTER SKOGBRANN
Det begynte å brenne overalt. Telefonen ringte konstant...
Og så... "Se, enda en brann."
Det lå en følelse i luften om at noe kunne skje.
Her i området var det veldig tørt.
På noen av de daglige gåturene mine,
oppdaget jeg at plantene hadde begynt å visne.
Da november kom,
var bakken hard som betong.
Alles plener var døde.
Mallacoota ligger langt borte fra alt.
Ganske mange av de lokale var veldig bekymret
for at i år skulle det skje.
Det største varseltegnet var da regnskogen tok fyr.
De skogene har aldri brent.
Vi er vitne til så mange ulike endringer
som oppstår rundt oss.
Vi befinner oss i midten
av et område med noen av de eldste skogene på planeten.
MARK GRAHAM ØKOLOG
Uendret gjennom titalls millioner år.
Til tross for at kontinenter ble formet, og asteroider traff jorda.
De trærne har overlevd alt gjennom tiden.
Men som en konsekvens av klimaendringer,
har de tørket ut.
Det er en prosess som reverserer tidens tann,
og river teppet bort fra under bena på disse artene
som alltid har hatt de forholdene de trenger,
helt siden dinosaurenes tid.
Brannene under Den svarte sommeren spiste seg inn i disse urskogene.
Det finnes for øyeblikket 51 aktive brannsoner i staten,
tjuetre er ute av kontroll.
Den kontinuerlige skogbranntrusselen og farlige hetebølger
tvinger den lokale branntjenesten til å erklære en nødssituasjon uten sidestykke.
Jeg har vært ansatt i den lokale branntjenesten i 60-65 år...
-Omtrent 60 år. -Sekstifem.
Jeg har kjempet mot branner over hele New South Wales og Victoria,
og har aldri sett noe lignende.
Brannen startet, og ble aldri mindre.
De slapp vannbomber med fly.
Store tanker fra luften.
Det spilte ingen rolle. Den forflyttet seg nedover kysten.
Mange store branner skaper etter hvert
én kjempediger brann, og alle er veldig nervøse.
Vi visste at før eller senere, kom den mot oss.
Jeg husker at jeg sa til folk: "Dette er alvorlig.
"Dette kommer til å ha innvirkning på Cobargo."
Jeg ante ikke at det kom til å skje innen noen timer.
Omtrent klokken fire om morgenen...
Det var klokken tre.
Klokken tre våknet jeg, gikk ut og alt så helt uvirkelig ut.
Hele den vestlige himmelen var lyst opp i glødende rødt.
Ja.
Jeg gikk inn, vekte Mary og sa:
"Vi må stå opp, kjære. Spis frokost. Brannen kommer hit."
Å, det er mye mørkere!
Mamma!
Det har blitt mørkere!
30. desember ringte CFA for å holde nødsmøte for de lokale.
Det var fortsatt omtrent 7000 turister rundt om i byen.
Det kom en kunngjøring om at folk måtte evakuere.
Mange hørte ikke etter.
Jeg gikk rundt på campingplassen og spurte folk
om hva de tenkte om denne himmelen.
Og jeg tror at mange tenkte litt at:
"Jeg er jo her på ferie. Det går helt sikkert bra."
Jeg tror at på det tidspunktet tenkte alle at det gikk bra.
Man tenker ikke at noe kommer til å skje, egentlig.
På et tidspunkt helte jeg vann over bilen,
og denne dumme kvinnen kom opp til meg og sa:
"Hvorfor sløser du med vann? Du trenger ikke bilen din.
"Hvorfor vasker du den nå?"
Jeg sa: "Jeg gjør den våt, så ilden ikke kan ta fatt."
Jeg spurte: "Bor du her?"
Hun sa: "Nei, jeg er på besøk." "Dra hjem", sa jeg.
På ferie mens hjemlandet brenner.
Scott Morrison koser seg på Hawaii
mens nasjonen håndterer en skogbrannkatastrofe uten sidestykke.
DESEMBER 2019
Da jeg så at Scott Morrison dro på ferie til Hawaii
midt i en nasjonal katastrofe, som vi kunne ha gjort mye med
for å forhindre så store skader, begynte jeg nesten å grine.
STATSMINISTEREN GOD JUL
Han kommer hjem fra ferien tidlig,
som statsministerens kontor nektet å bekrefte eller fornekte i flere dager.
Jeg tror det var tydelig helt fra starten,
da brannene begynte å bli alvorlige,
at Scott Morrison ikke forsto hvor alvorlig det faktisk var.
Jeg forstår at folk er sinte fordi
jeg var på ferie med familien min
mens familiene deres måtte lide så mye.
De vet at jeg ikke er den som skal stå der med vannslangen.
Jeg er ikke brannmann.
Jeg tror han kun så politisk på det.
Han ville ikke at brannene skulle bli et problem,
et stort nasjonalt problem, fordi han var bekymret
for at man da måtte diskutere klimaendringer.
Australia har kjempet mot voldsomme branner så lenge
Australia har vært en nasjon, og lenge før det.
Han var altfor påvirket av makten til Murdoch-media.
Brann er en del av det naturlige landskapet vårt. Det har det alltid vært.
Folk i politikken tok disse mennene
og disse kvinnene på alvor.
Kan klimaendringer forårsake disse brannene? Nei.
Løgnene.
Vi vet hva som forårsaker skogbrann. Noen må tenne den.
Brannstiftelse. De sa: "Disse brannene er påtent av brannstiftere."
Du kan ikke skylde på klimaendringer,
spesielt når så mange blir bevisst påtent.
Faktum er at Australia har et problem med brannstiftere,
og du kan ikke skylde på global oppvarming,
klimaendringer, eller hva du nå ønsker å kalle det.
#BRANNSTIFTERE, IKKE #KLIMAENDRINGER
DET ER PÅ TIDE AT KLIMAGÆRNINGENE VÅKNER #BRANNSTIFTELSE
SÅ FÆLT AT FOLK GJØR SLIKT! GUD VELSIGNE AUSTRALIA.
For noe tull.
De ville ikke akseptere at vi opplevde de verste brannene hittil
som tydelig var drevet av klimaendringer.
Helt opp mot tragedien på nyttårsaften,
skjønte ikke regjeringen hva som foregikk.
Folk og lokalsamfunn blir avskåret. De blir fanget.
Brannen kommer fra alle kanter.
Man så brannen før man la seg,
og da man sto opp, var den fortsatt der,
nærmere enn før,
og man ble helt utmattet.
Man må ha flaks,
men Mallacoota var veldig uheldig.
Hvor er nøklene mine? Har noen sett dem?
Ingen fare. Du kan få skyss.
-Det er bilen min. -Kom.
-Jeg kan ikke åpne den. -Bare glem det.
Gå, nå!
En sirene gikk. Og telefonene ringte.
Og vi fikk beskjeden: "Evakuer nå."
Jeg snudde meg, og der så jeg ilden komme nærmere.
Skynd dere!
Denne røde gløden.
Fort!
Den var oransje og røykfylt.
Det lynte på himmelen.
Biler kjørte til Bastion Point Beach.
Folk gjorde seg klar ved kaia,
og andre folk dro til hallen.
Det finnes et bilde av en lokal kvinne som holder en liten hund.
Hun ønsket å dra, men også å bli.
"Jeg vil bli, for det er her jeg bor, hvor jeg hører til."
Og her var vi.
Nå måtte vi bestemme oss for å dra, eller for å bli,
som om et monster var løs.
Og vinden. Jeg tåler ikke vind lenger.
Når jeg er ute i vind, minner det meg
om denne ulingen rundt ørene.
Man kunne høre det. Det var en...
Det var som en drage...
Og så ble alt kullsvart.
Dette er Mallacoota kl. 9.13 om morgenen.
Helt utrolig. Bekmørkt.
Vi ser glør som faller fra himmelen.
En venninne sendte meldingen: "Har du det bra?"
Og jeg begynte å ta noen bilder for å vise henne.
Så sa hun: "Er dette fra i natt?"
Og jeg sa: "Nei, det er akkurat nå."
Dette er skummelt.
Du kunne ikke se hånden foran ansiktet ditt.
Vinden ble sterkere, og den blåste ilden rett mot oss.
Grunnen til at himmelen blir så svart
er at alt sotet fra brannen
reiser raskere enn selve ilden.
Så det er det du ser først.
Og så, mens brannen kommer nærmere,
forsvinner soten, og du ser bare denne glødende røde himmelen.
Jeg satt utenfor hallen.
Jeg ønsket å se så mye som mulig.
Men en frivillig fra CFA prikket meg på skulderen og sa:
"Du må gå inn nå."
Inne i hallen sto det tett med folk,
og de dekket til vinduene så du ikke kunne se ut,
og alt du kunne se var brannen gjennom takvinduene.
Så du kunne se den røde gløden og flammene.
Vi lå liksom bare der.
Jeg husker at vi lå der,
og jeg tenkte: "Hvordan kan vi unnslippe dette?
"Kan vi faktisk unnslippe?"
Og jeg følte også at jeg hadde satt barnet mitt i fare, så...
Kanskje fantasien løp løpsk, men det var virkelig...
En situasjon der du ikke visste
om du kom til å overleve eller ikke,
fordi bygningen kunne ha tatt fyr.
Det var som å sitte på et fly som stupte.
Det var slik det føltes.
Siden på huset var veldig varm,
og glørne traff meg, små røde glør.
Varmen var så intens at jeg spylte meg med slangen.
Jeg var sjokkert over hvor ille det var.
Det gikk kun en halvtime, og så var vannet borte.
Vi må evakuere!
Evakuer nå!
Vannet ble borte, ingen strøm,
-og ingen brannbiler. -Ja.
All kommunikasjon forsvant. Radioene virker ikke.
Byen var uten forsvar.
Jeg sa til Mary: "Der går huset.
"Der går butikken."
Det var nesten uvirkelig.
Herregud.
Brølet og støyen var grusom.
Jeg kalte det for et fryktelig monster.
Her.
For en enkeltperson som står overfor en skogbrann,
virker den nesten som et dyr, et rovdyr som leker med deg.
Du kan se at den sniker seg stille innpå.
Kenguru! Den kommer hitover.
Innen en time, endrer den seg,
brenner ned huset til naboen og lar ditt være.
Eller brenner ned huset ditt, mens alt annet får stå.
Så det er psykisk påkjennende å måtte håndtere stresset.
Og når brannen kommer, er det selvsagt en katastrofe.
Normalt kommer tilbakeblikkene på dager med litt tåke,
når det ikke er så klart
og du kikker opp på en ås.
Det utløser noe, og alt jeg ser er flammer.
Brølet fra brannen var...
Det finnes ingen ord som beskriver det.
Det var et brøl.
Vi kunne ikke snakke med hverandre.
Vi brukte mest håndsignaler og ropte i ørene på hverandre.
Trærne er to eller tre etasjer høye,
og flammene er flere etasjer over dem.
De spiste seg hele veien rundt, virvlet over oss.
Den bare plukket opp alt og tok det.
Grener tykke som armen din landet ved siden av oss.
Jeg prøvde å puste,
og rev av meg masken for å trekke pusten, men det gikk ikke.
Det var ingenting jeg kunne gjøre.
Jeg var i full panikkmodus.
Jeg så fugler falle ned fra himmelen.
Kakaduer som datt brennende ned fra himmelen.
Man kunne ikke bekjempe det.
Det handlet kun om overlevelse.
Jeg visste at mye ville gå tapt.
I sør var det skogbrann. I vest også.
Og i nord.
Veien var stengt i alle retninger.
VEIEN ER STENGT
Familier er fanget på stranden mens flammene omgir dem fra alle kanter.
Hele kysten blir kvalt av tykk røyk
som gjør det vanskelig å puste.
Brannen ble plutselig virkelig da røyken nådde Sydney.
Du gikk morgenturen din,
eller møtte noen venner,
og kjente hvor tung pusten var.
Det føltes helt surrealistisk.
Jeg skrev om klimaendringer,
og samtidig kunne jeg føle dem fysisk i hverdagen min.
Røyken som kom fra infernoet
dekket fem og en halv million kvadratkilometer.
Det er på størrelse med Europa.
Den psykologiske virkningen var kvelende.
De sa: "Forsegle vinduer og dører."
DR. REBECCA MCGOWAN LEGE
Det stopper ikke røyken.
Den snek seg innpå.
Før, i tidligere skogbrannsesonger,
kunne du få en uke med røyk fra branner som var store.
Dette var tre måneder med den tykkeste røyken du kan tenke deg.
Den var bare overalt. Man kunne ikke unnslippe.
Og jeg var så sliten, helt uvanlig sliten.
Folk sa til meg:
"Du er jo gravid og småbarnsmor,
"det er klart du er sliten."
Men du blir sliten av varmen
og av å måtte puste så tungt.
Når en kvinne er gravid, bruker hele kroppen ekstra energi.
Så hun puster raskere og dypere.
Hun inhalerer giftgasser.
De bittesmå røykpartiklene beveger seg gjennom kroppen
og setter seg i morkaken.
Filtreringssystemet, der vi alle kom fra.
Venninnen min som jobbet innen fødselshjelp, sa:
"Det høres bare ikke riktig ut."
Så jeg dro til sykehuset.
"Denne babyen må komme i løpet av de neste 24 timene
"fordi det er stor fare for dødfødsel."
Det var skremmende nyheter.
På samme tid som Saga ble født, brant det i landsbyen Cobargo
kun 200 kilometer unna.
Luften var full av røyk.
Folk feiret nyttårsaften
utenfor sykehuset.
Det var en merkelig dag.
Og på litt under to kilo,
kommer 36 uker gamle Saga Snow til verden,
og ville ikke gå glipp av festlighetene.
Babyen var liten, og kom for tidlig,
og babyen hadde pustevansker.
En fin liten temperaturkontrollert boks.
Jordmorens første spørsmål var: "Røyker du?"
"Røyker du? Har du noen gang røykt?"
Og hun sa: "Nei, jeg har aldri røykt. Hvorfor spør du meg om det?"
Og morkaken som var festet til babyen,
var en grå, smuldrende og motbydelig morkake.
Vi har alle sett slike bilder av en røykers lunger.
Du ser dem på sigarettpakker i Australia. Det var slik den så ut.
Hun lå på intensiven i 17 dager.
Du får ikke holde babyen din. Du bare
putter hånden inn i inkubatoren og holder hånden hennes.
Og jeg kan fortsatt få henne til å sove ved å holde henne i hånden,
for det var det hun ble vant til i de første ukene.
Hun var langt under gjennomsnittet når det gjaldt fødselsvekt,
og det tar lang tid for henne å ta det igjen.
Hvis hun fortsatt ligger etter 18 måneder gammel,
vil de vurdere å gi henne veksthormoner.
Kvinnene som kommer til meg med babyene sine, sier
at det ikke kun er dem, men at flere i barselgruppen
har babyer som ble påvirket av røyken
og ble født tidlig.
Og det er kvinner som må tilbake etter fødselen
og få disse smuldrende, stygge, røykskadede morkakene skrapt ut.
Du kan se hvor liten hun er der.
Livets opprinnelse er nå denne kanarifuglen i kullgruven,
og disse babyene blir utsatt for effekten
av at jorda varmes opp og klimaendringer.
God natt, Saga.
I Australia har vi alltid hatt problemer med ekstremvær fra branner,
men det som var annerledes denne sommeren, var at flere branner
dannet sine egne værsystemer.
Når man har så store branner, øker temperaturen
og driver røyksøylen 12, 13 kilometer opp i stratosfæren.
Vanndampen i røyken danner en sky.
Brannene skaper sitt eget tordenvær.
Disse er farlige og skremmende å befinne seg under.
Sterke vinder fra alle retninger.
Brenn og dra til helvete.
Gnistene inne i konveksjonskolonnen
drives åtte til 12 kilometer.
Og disse lager branner 30 kilometer fra lynnedslaget,
men det regner ikke.
Ser du vinden som virvler?
Ja, ikke sant?
Jeg husker at faren min sa: "Jeg tror jeg så en i hetebølgen i 1939."
Og jeg trodde jeg så en i 1975.
En legende blant brannkonstabler.
Ikke mange har sett dem.
Jeg så omtrent ti i fjor sommer.
Det er sant at branner kan skape eget vær,
fordi dette ser ut som en stor tordensky.
Det ser ut som skyen fra en atombombe.
Den er enorm.
Ildstormer...
"Sjeldne." Vel, ikke nå lenger.
Jeg bekjempet branner som frivillig, men jeg var over hele staten.
Jeg liker ikke dette. Nei.
-Ut. -Ja.
Jeg har aldri før følt meg
så maktesløs som jeg gjorde
forrige vår og sommer.
Skynd dere! Alle må ut!
Jeg var i Batemans Bay.
Vi ventet på instruksjoner og hentet oss inn litt.
Du kunne ikke se langt på grunn av oransje røyk.
Alt var mørkt.
Klokken var sikkert to på ettermiddagen, men det var som natta.
Og så så jeg noe som bevegde seg på siden av veien.
Jeg gikk nærmere. Det var en gruppe kenguruer.
Hastigheten på brannen med ildstormen
som drev den i alle retninger,
de hadde ingen steder å gå, og de kom ut av skogen i flammer
og falt døde om på veien.
Det har jeg aldri sett.
Kenguruer vet hva de skal gjøre i en brann. De er raske.
Jeg bare...
Hva gjør man... jeg vet ikke.
Ja, verden har forandret seg.
Hvert år de siste 25 eller 26 årene,
har partiene holdt en konferanse.
Det var der avtaler slik som Kyoto-protokollen
og klimaavtalen i Paris ble laget.
Og i 2019, var det COP25.
COP25-klimakonferansen er i gang i Madrid
med en rapport om at det siste tiåret
er det varmeste som er registrert.
DESEMBER 2019
FNs generalsekretær Antonio Guterres etterlyser hastetiltak.
Jeg ble invitert av Greenpeace til å bli med på denne konferansen.
Jeg kom på at jeg ikke hadde jeans, og at det er vinter i Europa,
så jeg tenkte: "Bør nok skaffe jeans."
Og jeg husker at jeg var i byen med mamma,
og aske falt fra en oransje himmel.
Vi tenkte bare: "Noe må vel komme ut av dette.
"Vi må skape denne endringen."
Jeg hoppet på flyet, og da jeg kom til Madrid,
bodde jeg på et vandrerhjem med unge fra hele verden.
Hva vil vi ha?
Klimarettferdighet!
-Når vil vi ha det? -Nå!
Vi var der fra åtte om morgenen til åtte om kvelden.
Konferansen ble finansiert av olje- og kull-industrien.
Navnet på selskapene sto overalt.
Hvert land hadde sin egen paviljong
som representerte det de gjorde for å forbedre klimaet.
Hva hadde Australia?
Jeg husker at Australia ikke hadde paviljong.
Og energiministeren vår, Angus Taylor,
sto foran hele verden
mens hjemlandet brant, og sa at Australia gjorde sin del.
Vi er allerede på vei for å møte og overgå
målene vi har satt oss for 2030,
akkurat slik som vi møter og overgår Kyoto-målene våre.
Det var flaut. Det var...
Det var rett og slett ydmykende.
Regjeringen iverksetter ikke tiltak for klimasaker,
selv om landet vårt brenner på grunn av mangel på handling.
Lobbyister for fossilt brensel snek seg inn blant ulike båser,
mens urfolksaktivister og unge ikke fikk komme inn engang.
Skam dere!
Og vi så disse forhandlingene bryte sammen.
Vi er skuffet over at vi nok en gang ikke kunne få til en avtale.
Dette begynner å bli et stort problem for mange land.
Da vi kom tilbake til Australia, følte vi ikke mye håp.
Brannene var overalt.
Det var helt grusomt, og jeg var helt utmattet.
Man mister motivasjonen.
Motivasjonen var helt på bunnen.
Jeg gråt i tre dager i strekk.
Omfanget var helt sjokkerende.
Hvis du hadde spurt meg før brannene
om hvor stor prosent av skogen som kom til å brenne,
ville jeg kanskje ha svart maks fem prosent.
Men å se at 21 % ble brent,
det er som om vi har passert en terskel.
Vi har gått inn i en ny æra.
Disse brannene tok ti ganger mer trær enn noen gang før.
Og innvirkningen var uforståelig.
Man kjører hundrevis av kilometer i New South Wales,
og alt man ser er svart jord.
Tre milliarder dyr ble drept.
Du løfter ham, og jeg...
Herregud. Vi drar straks.
Ja.
Ok. Takk og lov.
Vi så områder brenne som aldri hadde brent før.
Skoger som er millioner av år gamle, der dinosaurene vandret,
som alltid hadde vært for våte og kalde til å ta fyr, brente.
Vanligvis i en brann blir alt svart og grått.
Men trærne brant så varme
at da brannen var over, så det ut som om snø hadde falt,
fordi asken var hvit som snø.
Det er slik det var.
Det var som å gå gjennom en apokalypse, eller lignende.
Alle var helt lamslått.
Det første vi så, var at alle husene i byen var borte.
Jeg begynte å ta bilder.
I januar var det folk som var på ferie
som måtte reddes av den australske hæren og marinen.
Ufattelige scener for et land som dette.
Jeg har sett mennesker miste huset.
Vi har alle sett dem intervjuet på TV.
Men før det skjer, tror jeg ikke noen forstår hvordan det føles.
Det er lag på lag med...
Å takle det.
Først reagerer man med sjokk
og fortvilelse over at man har mistet alt.
Jeg har ingen bilder.
Ingenting igjen fra moren min, faren min, besteforeldre. Ingenting.
Det er som om en stor del av livet mitt har blitt visket ut.
Tidligere brann- og redningskommisjonær i New South Wales, Greg Mullins,
krever tiltak for å forhindre fremtidige katastrofer.
Vi må snakke om klimaendringer
fordi skogbrannsituasjonen i Australia
har forandret seg for alltid.
Det eks-brannsjefen sier er helt absurd.
TIDLIGERE SJEFER SIER AT STATSMINISTEREN HAR MISLYKTES I Å LEDE
De sa at jeg ikke burde ha snakket om
klimaendringer, når folk led på grunn av brannen.
Det er slik det har blitt.
Hysteri og faktafri roping
kan få deg til å virke som en folkehelt.
Jeg bryr meg ikke.
Jeg er faktisk eksperten, og jeg vet at når folk lider tap,
ønsker de umiddelbart å vite hvorfor.
De ønsker å vite hva som skjedde.
Jeg vil ikke se på det akkurat nå.
COBARGO HISTORISK LANDSBY
De er fra opprinnelige virksomheter.
Brian Ayliffe på andre siden av gata, bodde her i 48 år.
Det var en familiebedrift. Borte.
COBARGO - 2. JANUAR 2020
Vi hørte et rykte om at flere biler drev og kjørte rundt i byen.
Hvorfor kjører fire SUV-er med sotede ruter rundt i byen?
Fordi noen har behov for beskyttelse.
Så vi tenkte: "Statsministeren er her."
Han var ikke en leder som sa:
"Dette er en nødssituasjon. Hva gjør vi nå?"
Han steg ut av bilen, og begynte å ta selfies med folk.
Smil. Se mot kamera. Ha det fint. Takk skal du ha.
-Takk. -Ha det fint.
Han bare sa: "Hvordan har du det? Ikke bra. Neste person.
"Hvordan har du det? Ikke bra. Neste person."
Blodet mitt kokte, må jeg innrømme.
Huset mitt var i ruiner,
og han tok selfies med folk og smilte.
Det var ekstremt hensynsløst.
Og han kom bort til meg og spurte: "Hvordan har du det?"
Jeg så bare rødt.
Hallo. Hvordan har du det?
Jeg tar deg bare i hånden om du gir mer penger til RFS.
Så mange mennesker her har mistet hjemmene sine.
Vi trenger flere senger. Vi har ikke nok.
Vi trenger hjelp.
Vi forstår det.
Hvorfor fikk vi kun fire brannbiler til å forsvare byen vår, statsminister?
Fy faen, du er en idiot. Det er du virkelig.
Du får ikke noen stemmer av oss.
Du er en idiot, som sprader rundt her. Dra deg til helvete!
Hva med menneskene som nå er døde, statsminister?
Du er ikke velkommen, din hønsehjerne!
Er du fra media?
Be statsministeren om å dra til helvete fra Nelligen.
Vi elsker å gjøre dette, din jævel!
Tusen takk.
Skogbrannkrisen får folk til å rase.
HØR PÅ GREG MULLINGS
Landet vårt brenner!
JANUAR 2020
Vi har prøvd å informere politikerne i ti år,
men de hører ikke etter.
Vi har en statsminister i fornektelse om klimaendringer. Dette er ekte.
Vi vil reise oss!
AUSTRALIA BRENNER
Det australske folk begynte å gå i gatene
på veldig kort tid, for å kreve endring.
Folk var sinte, og redde for livet.
Og jeg tror det viser hvor forbanna alle er her i Australia.
SKYND DEG!
Omtrent 20 000 krever tiltak for klimapolitikk.
Folk tok standpunkt.
Folk som ikke hadde hatt klima på prioritetslista.
Jeg fastsetter retningslinjer ut fra det jeg tror på
og det regjeringen mener er Australias beste.
Men har ikke det endret seg?
Jeg er noen som sannsynligvis støttet
det du sa under valgkampen.
Og nå som jeg er del av en voksende gruppe som støtter...
Folk synes at det er på tide å handle og gjøre mer.
Det er ikke tiden for å prate,
og si at vi skal diskutere dette senere...
Da denne store oppdagelsen begynte å bli lagt merke til,
at vi ikke bare kunne slippe klimagasser
ut i atmosfæren slik det passet oss, var det et stort sjokk.
Nøkkelpersoner i Det nasjonale partiet legger press på at regjeringen
skal love null karbonutslipp innen 2050.
Hvorfor ikke være ambisiøs? Hvorfor ikke sette store mål?
Jeg tror at akkurat da folk trodde
at vi endelig skulle ha en seriøs debatt
om klimapolitikk i dette landet, kom koronaviruset.
HOLD UT, VICTORIA
Jeg så med vantro på
måten Morrison-regjeringen taklet koronakrisen på.
De lyttet til helsesjefen.
Australia erklærte faktisk en pandemi
tolv dager før Verdens helseorganisasjon.
DET ER KRIG!
Hotellkarantine for alle reisende som ankommer Australia
er nå godt i gang,
og hæren sørger for overholdelse av det strenge isolasjonstiltaket.
TØFF HÅNDTERING IKKE MER MORO
Streng nedstengning med store økonomiske konsekvenser.
Regjeringen ble sosialistisk over natten,
og subsidierte folks lønn og så videre.
Utgiftene under koronakrisen var historisk høye.
Det hadde vært tøft for enhver regjering,
men uventet fra en høyrelent regjering.
AUSTRALIA PÅ RETT VEI FOR Å UNNGÅ KRISE
Jeg tenkte: "Så flott.
"Kanskje de gjør noe med klimaendringer også."
Etter alle brannene som traumatiserte folk.
Vi har sett regjeringen handle. Nå vet vi at det kan gjøres.
Vi får innblikk i økonomien vår etter koronaviruset.
Og den sjokkerende nyheten er at tallene er lik tallene etter 2. verdenskrig.
$35 MILLIARDER I TAPT AKTIVITET
Australia gjorde noe interessant
da folk så på den økonomiske gjenoppbyggingen.
Hva kommer til å skje med verdensøkonomien etter korona?
IKKE FOR SENT Å SNU NÅR DET GJELDER KLIMA
Folk begynte å snakke om grønn korona-gjenopprettelse.
OPPFORDRET TIL GRØNN PLAN
Vi kan ikke gå fra korona-asken til klima-ilden.
Vi står overfor vår generasjons største økonomikrise,
og for mange er spørsmålet:
hvor får vi energi fra? Og hvor finner vi nye jobber?
76 000 jobber i Australia kunne ha blitt skapt av fornybar energi.
Det er så mye som kunne ha blitt gjort.
I stedet reiste statsministeren seg og snakket om gassdrevet gjenoppbygging.
Takk skal dere ha.
Det finnes ingen realistisk energiplan for en økonomi
som Australias, som ikke involverer bruken av gass.
Så mine damer og herrer, mødre og fedre,
gutter og jenter,
la oss trekke ut mer metan.
Vi må hente ut gass. Vi må låse opp nye forsyningskilder.
Vi må hente mer gass til markedet så effektivt som mulig.
Jeg satt der og så på talen på TV,
og ventet på at statsministeren skulle bruke ordet "klimaendringer".
Jeg setter pris på tålmodigheten.
Jeg ventet på at han skulle forklare hvor klimaendringer kom inn i bildet
i denne gassdrevne planen.
Talen var lang, og ikke én eneste gang
brukte han ordet "klimaendringer".
Han nevner aldri det ordet.
Vi må hente ut gass.
Han sendte en beskjed.
"Vi satser dobbelt på fossilt brensel."
Mike Cannon-Brookes... Det er ikke bra nok, er det?
Det er de samme, gamle argumentene.
Jeg synes det er latterlig når politikere...
Ikke vondt ment, Darren.
...sier at de ikke liker å planlegge. Det er jo jobben.
Vi prøver å planlegge hva vi skal gjøre over de neste tiårene.
Jeg tror vi må føre en samtale, ikke sant?
Vi trenger en større visjon for Australia.
Vi kan bli en supermakt for fornybar energi.
Det er nyheter som kommer samtidig som FNs klimatoppmøte holdes i New York.
MIKE CANNON-BROOKES ENTREPRENØR
Mike Cannon-Brookes bekrefter
at han investerer i verdens største solfarm.
Australia har alltid eksportert energi.
Det er slik vi må presentere det.
Hvorfor eksporterer vi energi?
OLJE - KULL - GASS
Vi har mange ressurser.
I stedet for å grave dem ut, hva om vi tok dem fra himmelen?
Vi har en landmasse større enn hele USA.
Vi er det mest solfylte landet utenfor Afrika.
Du kan forsyne hele planeten fem ganger, kun med kraft fra Australia.
Du har god kunnskap om det globale markedet.
Hva tenker du om kullets fremtid?
Det kommer til å forsvinne.
Ganske enkelt.
Jeg bryr meg ikke om hva du tror om klimaet.
Vi må gå bort
fra å eksportere kull og gass til å eksportere fornybar energi,
fordi resten av planeten kommer til å gjøre det.
Og dermed kommer vi til å eksportere ting ingen andre trenger.
Man kan forutsi dette,
men folk er ikke overbevist om den delen av historien ennå,
når det gjelder myten om at Australia trenger fossilt brensel.
Det er utfordrende for vår nasjonale psyke.
I Australia kan man ikke snakke
om elektrisitetsproduksjon, og ignorere kull.
Kull kommer til å fortsette å spille en viktig rolle
i økonomien vår i flere tiår fremover.
Det skaper jobber.
Lokalsamfunn er engstelige for tilværelsen.
Politikere på begge sider av parlamentet
påstår at de støtter lokalsamfunnene,
men jeg er ikke så sikker, fordi jeg tror de lyver for disse folkene.
Bestefaren min var en kullgruveingeniør.
Han kom til Australia på 70-tallet med ekskona. En dramatisk skilsmisse.
På 80-tallet, ble han avskjediget.
Så han hadde plutselig ikke jobb lenger.
Familien hans hadde jobbet i den industrien i flere generasjoner.
Det var noe som hadde vært en del av identiteten hans.
Vi hadde et nært forhold, og han pleide å fortelle historier
om da han jobbet i gruvene, om vennene hans,
og hva det betydde for ham.
Jeg har vært så heldig å få lære om disse opplevelsene,
og om å være økonomisk avhengig av den industrien,
og om at hele byer er avhengig av den industrien.
Jeg ønsker å finne en måte disse folkene kan leve uten fossilt brensel.
Det er ikke galt å være stolt av industrien.
Gruvedrift er ikke en fæl ting.
Vi trenger gruvedrift i Australia.
Hvis du vil bygge batterier og paneler
og vindturbiner, da trenger du stål, gull, kobber,
nikkel, sjeldne jordtyper, litium og selvsagt sølv.
Vi har mange ting i Australia.
Derfor prøver vi å fortelle historien:
"Den energien vi har eksportert,
"kan vi fortsette med."
Men vi må bevise at vi kan eksportere fornybar energi
av digert omfang og i store mengder.
Det er vanskelig å eksportere sol og vind.
Vi skal ikke sette opp et speil og sende det videre.
Vi skal ikke snu vinden og blåse den slik at de får den på andre siden.
Vi må finne ut hvordan vi gjør dette.
Dette er et problem som Australia må løse.
Den beste delen
er at med omtrent 22 milliarder australske dollar
er dette mulig.
Milliardæren Mike Cannon-Brookes
har kunngjort planer om å skape den største solfarmen...
Og den skal skape strøm som sendes over til Singapore.
Det er snakk om veldig mye strøm
som skal flyttes over store avstander, 3500 kilometer,
gjennom ganske røffe farvann.
Så mellom verdens største solfarm
og verdens lengste undersjøiske høyspenningskabel,
må vi også bygge verdens største batteri.
Hvis dette fungerer, og det gjør det, vil det gå 50 kabler fra Australia
til Asia, som eksporterer store mengder energi.
Vi har en av de beste ressursene
for å skape planetens fremtid, uten å endre DNA-et vårt.
Det er planeten som blir utfordret.
Det er en eksistensiell krise for hele menneskerasen.
Klimaendringer påvirker økonomien.
Den påvirker bedrifter og enkeltpersoner.
Det er ikke et problem som bedrifter bør ignorere,
og de diskutere høyt det regjeringen ikke tør.
Jeg tror ikke det er noe tvil om
at vi står ved et klima-vendepunkt.
Noen australske bedrifter har begynt å gjøre store endringer innen energi.
Men det folk ikke forstår, er hvor liten tid vi faktisk har.
Dagens gjennomsnittstemperatur
er omtrent 1,1 grad over det førindustrielle gjennomsnittet.
Der den var for omtrent 200 år siden.
Fordi Australia er så følsomt ovenfor klimaendringer,
er det nesten 1,5 grader varmere.
Vi visste at vi kom til å kjenne virkningene før noen andre.
Vi går mot en ny og skremmende fremtid med skogbranner i Australia.
Tidligere kunne vi forvente slike svarte somre en gang hvert 400 år.
Fra nå av, kan vi forvente det hvert åttende år.
Klimaet vårt har endret seg for alltid.
Det vil aldri gå tilbake til slik det var da jeg var liten.
Vi får nå værforhold som ingen mennesker
har sett før på dette kontinentet.
I 2019 var det én brann i nærheten av Victoria-grensen
der en ildstorm plukket opp en brannbil på åtte tonn
og snudde den opp-ned, og en ung brannkonstabel...
Han ble drept, så...
Beklager, det er vanskelig for brannkonstabler å tenke på andre
som mister livet på jobben.
Og ni stykker døde i de siste brannene.
Jeg har vært verden rundt og studert bekjemping av skogbrann.
Vi kan ikke håndtere de verste lengre.
Vi har branner på steder som Grønland,
i polarsirkelen, der slikt aldri pleide å skje.
Og jeg ser på California.
Dobbelt så stort område brant som i deres verste sesong.
Oregon brant. Washington State.
Hele vestkysten.
Noe er galt.
Noe er veldig galt.
Klimaendringer gjør meg livredd.
Vi kan ikke stoppe den innebygde globale oppvarmingen.
Noen endringer er uunngåelige...
Det er ekstremt viktig at folk forstår dette,
og forstår hva virkningen av dette betyr.
Vi er nå så nær noen av vippepunktene
som jeg skrev om for flere år siden,
der temperaturen i verden stiger med én og en halv grad innen 2030.
Hvordan ser en slik varmere verden ut?
Én og en halv grad betyr en verden der
vi får hetebølger og megabranner
og alt det andre.
Grønlandsisen smelter relativt sakte
og sjønivået stiger,
men på et lavere nivå. Så det er ikke en flott verden.
Verden vi etterlot ved én grader varmere,
eller mindre enn én grad, var bedre.
Men to grader, til sammenligning, er et helvete.
Så vi må sørge for at vi stopper ved én og en halv grad.
Hvordan er en to grader varmere verden?
Det er en verden full av katastrofer.
Det er en verden der Grønlandsisen smelter raskt,
den vest-antarktiske isplaten smelter
og havnivået dermed stiger.
Det er en verden der Amazonas-regnskogen
dør ut, og blir til en savanne, eller et lite skogsområde.
der permafrosten smelter så raskt
at mengder av metan slippes ut i atmosfæren.
Og så, uansett hva vi gjør,
vil temperaturen fortsette å stige.
Det er en verden med masseforstyrrelser.
Økonomien, mat- og vannsikkerheten,
og freden, blir truet av endringer vi aldri har sett før.
Så hva skal vi gjøre?
Det er flott å legge solpaneler på taket og kutte utslippene våre,
men la aldri industrien
eller noen andre fortelle deg at dette er nok.
Det er ikke individets problem.
Det er et felles problem og vi må handle
sammen for å finne en løsning.
Det er det vi ikke ser.
Hele land opererer hver for seg, og bedrifter gjør det samme,
og vi kan ikke garantere hva utfallet blir.
Dette er et øyeblikk som trenger ledelse.
Det er veldig viktig. Vi kan alle gjøre vårt,
men uten nasjonal ledelse, kommer ingenting til å skje.
Statsministeren er under press om klimaendringer
foran et FN-toppmøte med verdens ledere.
Presset er stort på Scott Morrison,
for å forplikte seg til et mål om nullutslipp innen 2050.
Vil du forplikte Australia til et mål om nullutslipp innen 2050?
Vårt mål er å oppnå dette i den andre halvdelen av århundret.
Som jeg sa, har vi som mål å oppnå null utslipp.
Vi vil helst se at det skjer innen 2050, som jeg sa.
Det kan skje tidligere, med betydelige teknologiske endringer.
Men om vi ikke har slike teknologiske endringer,
er det bare ord på et ark.
Det er som om denne regjeringen ikke bryr seg.
Jeg forstår det ikke, for det som motiverer meg,
er å tenke på fremtiden.
Jeg jobbet i offentlig tjeneste i mange år.
Man ofrer mye, og man blir ikke rik.
Så det er et kall, og det handler om å bidra til samfunnet.
Karrieren min var å fikse andre folks problemer.
... kunne bli sett fra omtrent 50 kilometer unna.
Flammene var 15 til 20 meter høye.
Når alt går galt, kontakter de brannvesenet,
og vi kommer, og gjør ting bedre.
Jeg husker at jeg kom til et brennende lager en natt
med en gammel og erfaren brannkonstabel.
Jeg var ung, og sa: "Hva gjør vi?"
Han sa: "Hvordan spiser du en elefant? Du begynner med første bit.
"Bare begynn, så tar vi det som det kommer."
Så det er slik jeg tenker, og slik vi må takle klimaendringer.
Vi kan ikke bare vente på klimafornekterne.
Hvis de ikke forstår, vil de kanskje aldri det.
Vi har en verden å redde, så det er det vi skal gjøre.
Vi har 20 til 30 år med oppvarming,
og så lenge vi reduserer utslippene
til null innen 2050, sier forskerne at oppvarmingen vil stabilisere seg
og gradvis begynne å synke igjen.
Jeg vil ikke få oppleve det, men jeg kan beskytte barnebarna.
Det er ikke greit!
Disse folkene og bedriftene brenner opp fremtiden vår.
Klimakrisen påvirker alle.
Den ene kommentaren jeg fikk mer enn noen annen fra voksne, var:
"Du gir meg håp", eller: "Din generasjon vil redde oss."
Jeg tenkte: "Takk skal du ha. Vi burde ikke måtte gjøre dette."
Som barn, er vi ikke utstyrt for å takle slike situasjoner.
Vi burde få fokusere på å være nervøse for eksamen,
neste skoleoppgave eller identitetskrise,
og i stedet prøver vi å redde verden.
Er du sint på oss?
Jeg er ikke sint på de eldre generasjonene.
Jeg er sint på makthavere som sprer bevisste løgner,
og bevisst feilinformasjon, for å hindre folk fra å kreve det som er riktig.
Jeg er sint på rike folk
og tiår med kunnskap om denne krisen
som bestemte seg for å ikke gjøre noe,
og å utnytte ressurser kun for egen gevinst.
Jeg anser dette som det største hinderet for min generasjon,
når det gjelder å skape en sikker fremtid og kunne få våre egne barn.
Det er noe jeg er redd for. Å få mine egne barn,
for jeg vil ikke utsette barn for en verden som ikke er trygg,
som ikke kan gi dem en like god fremtidskvalitet
som jeg var heldig nok til å få.
To, én, start.
Folk ser på det som utrolig.
Unge folk som bruker makten sin, bruker stemmen sin.
SKOLESTREIK FOR KLIMAET
-Når vil vi ha det? -Nå!
-Hva vil vi ha? -Klimahandling!
Men jeg ble med fordi det var nødvendig, ikke fordi jeg hadde lyst.
STENG NED GRUVA KULL ER IKKE RENT
Og jeg tror det er det mest
tragiske jeg har måttet være med på.
Moren min lærte meg om landet mitt.
BRUCE PASCOE FORFATTER / MALLACOOTA
Vi identifiserer som aboriginere på grunn av ulike ting.
Den eller den familien.
Det er ganske åpenbart at de fleste av genene mine stammer fra Cornwall.
Og jeg har vært i Cornwall, men jeg hørte ikke til der.
Jeg dro tilbake til Australia, og det er her
jeg vet at jeg hører hjemme.
Og jeg skrev hele tiden. Jeg har skrevet 33 bøker om landet.
Jorden er mor til alle aboriginere.
Og vi behandler jorden som vår mor. Det er vår lov.
Og om vi alle respekterte jorden på denne måten,
ville vi ikke skade den like mye som vi gjør nå.
Jeg tror dette har bygget seg opp i 250 år.
Europeere har hatt så lite respekt for aboriginerne.
Da de første europeerne kom hit fant de et fritt og åpent land.
Det var vakkert.
De sa at det så ut som en godt ivaretatt park.
Og det var en godt ivaretatt park
fordi menneskene her var omtenksomme menn og kvinner.
Men europeerne stoppet den metoden som hadde gjort landet slik.
Australias urfolk forvaltet dette landet i minst 40 000 år.
Og det ble nøye ivaretatt.
Og så kom europeerne.
Vi tok ildpinnen ut av hendene på aboriginerne,
og endret landskapet dramatisk.
Nå står vi overfor konsekvenser som disse store skogbrannene,
på grunn av klimaendringer. Vi må erkjenne
at landet har forandret seg stort.
Og at gamle metoder kanskje ikke er så effektive i det nye regimet.
Og vi må lære sammen igjen, hvordan vi skal forvalte dette landet
på en slik stor skala.
Dette er en kritisk tid for menneskeheten.
Jeg vil ikke la mine barns fremtid
bli kastet bort på grunn av mangel på handling.
Uansett hva jeg føler inni meg, blir det der,
fordi jeg kommer til å kjempe helt til siste slutt.
Vi kan aldri si at nå har vi gjort nok.
Dette er en lang samtale.
Vi kommer til å påføre hverandre skade.
Vi må bære ansvaret.
Det kommer til å bli skuffelser og håp.
Alt dette kommer til å skje, og vi må være tålmodige.
Denne diskusjonen er så viktig.
Men jeg har sett viktige ting bli gjort
i omstendigheter der ingen forventet at noe ble gjort.
Så selvfølgelig kan vi gjøre det.
I 2019 BRANT SKOGBRANNER NED OVER ÅTTE MÅL AV AMAZONAS-REGNSKOGENE
I 2020 BRANT SKOGBRANNER NED OVER 16 MÅL I CALIFORNIA
BRANNENE UNDER DEN SVARTE SOMMEREN I AUSTRALIA BRANT NED OVER 238 MÅL
STATSMINISTER SCOTT MORRISON
NEKTET Å BLI INTERVJUET FOR DENNE FILMEN.
Tekst: Kristin E. Hodgson
Kreativ leder Gry Viola Impelluso