Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‪UN PROGRAM DE COMEDIE NETFLIX
‪Vă mulțumesc!
‪Mulțumesc!
‪Mulțumesc, oameni buni!
‪Vă urez din inimă bun venit! ‪E minunat că ați putut veni aici.
‪Mai ales că suntem ‪în toiul sezonului de Crăciun.
‪Vă apreciez enorm pentru asta.
‪Ați fi putut fi acum
‪la vreo petrecere de Crăciun,
‪trântiți deja în propria vomă. Dar, nu,
‪ați venit să mă vedeți pe mine ‪în biserică, în schimb.
‪Pace vouă!
‪Nu e așa…
‪Cred că perioada de dinaintea Crăciunului ‪e una foarte specială, nu-i așa?
‪Foarte specială. Un amestec unic
‪de meditație și stres.
‪Un fel de meditație stresantă, ‪ca să zic așa.
‪Dar asta vă faceți.
‪Pentru că mereu aveți impresia că:
‪„Trebuie să termin tot înainte de Crăciun. ‪Totul să fie gata.”
‪„Nu, trebuie să fie gata ‪înainte de Crăciun. Neapărat să fie gata.”
‪Atât ce aveți pe liste, ‪cât și conflictele personale.
‪Toate trebuie rezolvate până de Crăciun.
‪De parcă lumea se sfârșește după Crăciun.
‪Trebuie rezolvate.
‪Unchiul meu e meșter. Mereu i se spune
‪„Fă baia, ‪dar să fie gata până de Crăciun.”
‪La care el: „Da, desigur. ‪Până de Crăciun, dar nu anul ăsta.”
‪Dar e o perioadă specială, ‪cu așteptări speciale, nu-i așa?
‪Și ca să porționăm această așteptare,
‪există calendarele de advent.
‪Ca să te agiți câte puțin în fiecare zi, ‪nu o dată și bine.
‪Așa că o porționezi frumușel. Avem azi
‪o cantitate demențială ‪de calendare de advent.
‪Vi le faceți? Ați făcut unul vreodată?
‪Sunt unii care și le fac din august. ‪Dar nu zic la nimeni.
‪Nu zic. Chiar înainte de Crăciun zic:
‪„Da, am făcut câteva ‪pentru toată familia, desigur.
‪Pentru copii și părinții lor ‪și pentru câine.”
‪Și îți zici: „Ce fel de psihopat e ăsta?”
‪Ce pot să înțeleg… ‪Au ridicat mâna câțiva. Exact.
‪Ce pot să înțeleg e că, dacă îl faci ‪pentru partenerul tău, e drăguț.
‪Faci asta măcar în primul an de relație.
‪E adevărat că la primele șapte ușițe
‪ai idei grozave, nu-i așa?
‪Îți spui: „Sunt o prietenă minunată.
‪Am idei supercreative.”
‪Dar după a șaptea ușiță…
‪devine mai greu.
‪Atunci îți zici: „Da.
‪La naiba! Ia încă o Hanuta.
‪Mai ia una!
‪Vai! Are alergie la alune. Eh, încă una!”
‪Am avut și eu odată un prieten. ‪Aveam 16 ani pe atunci.
‪I-am făcut prietenului meu de atunci
‪un calendar de advent ‪din pungi de sendvișuri.
‪Și în unele pungi erau scrisori
‪și când le puneai una lângă alta, ‪scria „Te iubesc”.
‪Da, eram o scumpă.
‪Dar și foarte proastă.
‪Pentru că erau două probleme.
‪Prima problemă.
‪După „Te iu…”
‪era destul de clar încotro se îndreaptă.
‪Adică, ce ar fi putut urma?
‪Te iu… țesc spre divan?
‪Te iuțesc după pizza.
‪Te iu… țesc ‪ca să-mi pun pierce în buric.
‪Iar a doua problemă era
‪că am observat pe 9 decembrie că…
‪tipul ăsta nu e alesul.
‪Asta era o problemă la 16 ani ‪și se întâmplă repede, nu-i așa?
‪Trecerea de la ‪„Vai, ce îndrăgostită sunt”,
‪la „Blah, cine-i ăsta?”,
‪se face pe nesimțite.
‪Așa că după „Te iubesc”,
‪am scris pur și simplu
‪„Crăciunule”.
‪Pe cadoul lui scria,
‪„Te iubesc, Crăciunule.”
‪Mda.
‪„Da, de ce nu? Mereu am vrut s-o spun.”
‪„A, da. Și între noi s-a terminat.”
‪O despărțire de tot la 16 ani.
‪Nu puteam trimite SMS-uri, ‪nici măcar nu răspundeam eu la telefon.
‪„I-am dat papucii” ai spune acum.
‪Am auzit recent. ‪Acum îi zice „dat papucii”.
‪Nu te mai desparți, ci îi dai papucii.
‪Ce cool sună, nu-i așa?
‪„Dat papucii.” ‪De parcă îi pui într-un coșuleț.
‪Și apoi, ca în „Scufița Roșie”,
‪pui un șervet deasupra
‪și îi duci înapoi mamei lui.
‪„Nu e cum îmi imaginam eu.”
‪Am citit recent
‪că și calendarele de advent ‪sunt ca cele normale, de numărat zilele.
‪Și că înainte,
‪în loc de calendar de advent ‪aveai dungi de cretă.
‪Douăzeci și patru de dungi de cretă,
‪trase pe perete și copiii ‪aveau voie să șteargă una pe zi.
‪Ăla era calendarul de advent.
‪Desigur, copiii săreau din pătuțuri, ‪plini de bucurie
‪la cinci dimineața, ‪înainte să dea mormanele de zăpadă.
‪Vă imaginați asta azi?
‪Cu răsfățații obraznici de azi.
‪„Mamă, ce calendar de advent ‪avem anul ăsta?”
‪„De la Apple, de la Playmobil?”
‪„Nu, fiule. Anul ăsta avem ‪ceva foarte special pentru tine.
‪Ai voie să ștergi câte o linie ‪de pe perete în fiecare zi.
‪Distracție plăcută!”
‪„Pot măcar să păstrez buretele, mamă?”
‪„Nu.
‪Și dacă tot îl ai în mână, ‪șterge și pe jos în bucătărie.”
‪Dar noi, măcar, am avut ‪calendare de advent mai bune, nu-i așa?
‪Pe vremea când eram noi mici, ‪erau unele foarte mișto.
‪Nu din astea idioate cu poze.
‪Un amic a primit unul cu poze. ‪Bietul de el.
‪Noi aveam unele cu ciocolată.
‪Zilnic era o ciocolățică înăuntru.
‪În mintea mea s-a întipărit ‪că era cea mai bună ciocolată din lume.
‪Cea mai bună.
‪Azi, știu. Nu era.
‪Era cea mai grețoasă ciocolată din lume.
‪Dacă ați gusta-o azi, v-ați scârbi.
‪„Are gust de țeavă de eșapament.”
‪„Are gust de folie de aluminiu, ‪uitată de cineva deasupra.”
‪Așa mirosea. „Grețos. De ce?”
‪Cred că nouă, copiilor, ‪ni se părea așa de bună,
‪pentru că nu aveam voie ‪ciocolată niciodată.
‪Papilele noastre gustative ‪nu erau prea bine dezvoltate.
‪Normal că aveau un gust de rahat. ‪Aveau petrol în ele.
‪Adică din formele de plastic, desigur.
‪Petrol de la care intri în extaz.
‪Să mănânci petrol era ‪la fel ca mirositul aurolacului.
‪Se poate spune că copiii ‪funcționau pe combustibili fosili.
‪Azi, găsești de toate ‪sub formă de calendar de advent.
‪Sunt calendare de advent cu șosete,
‪cu LEGO, cu Playmobil, cu bijuterii,
‪cu cosmetice… Alea-s chiar faine.
‪….cu parfum, cu cățeluși, ‪cu dinozauri și…
‪cu jucării pentru sex.
‪Le știți pe cele cu… O, da!
‪Deci le știți. Bun, atunci.
‪În ele găsești zilnic ‪câte o jucărie pentru sex
‪în spatele ușiței. Dar mereu mă gândesc:
‪„Asta e chiar așa de cool?”
‪Primul lucru când te trezești de dimineață
‪și deschizi ochii, cu bale pe pernă ‪și gura împuțită de dimineață.
‪Și primul lucru: „Voi deschide ușița asta
‪să văd cu ce-mi răsfăț azi trupul.”
‪Și de Moș Nicolae primești un dop anal.
‪Da, de Moș Nicolae, e ceva mare înăuntru.
‪Ți-e teamă de calendarul ‪cu jucării pentru sex,
‪pentru că ai văzut chestia aia ‪din 1 decembrie.
‪„Dumnezeule, ce-o fi aia?”
‪Treaba cea mai tare e că știi că toți ‪cei care au cumpărat acest calendar
‪își vor băga chestia aia în ei ‪chiar în seara aia.
‪Minunată experiență.
‪Bine, nu toți. Cei care cunosc calendarul ‪așteaptă lubrifiantul.
‪Acela apare prima dată la a opta ușiță.
‪Și când ai așa de multe ‪calendare de advent în familie,
‪trebuie să ai grijă să nu le încurci.
‪Altfel, te trezești că… ‪„Iubi, vibratorul de la nr. 8,
‪nu te supăra, dar mă cam doare.”
‪„Da, iubi. E T-Rexul ‪din calendarul copiilor.”
‪„Aha! Bine. Atunci, mă duc ‪să-l duc înapoi la ei.”
‪Cumva, mie mi se par plictisitoare ‪calendarele cu jucării sexuale.
‪Nu știu de ce.
‪Poate că sunt pentru pudici.
‪Pentru cei pudici, dar responsabili.
‪Pentru cei care zic:
‪„În general nu-mi place ‪să bag în mine chestii mari.
‪Dar, dacă sunt în calendar…
‪L-am cumpărat, l-am plătit…
‪iar azi e Moș Nicolae ‪și trebuie să sărbătorim.
‪Trebuie s-o facem.”
‪Nu mă pasionează. Dar am o prietenă ‪care le așteaptă cu nerăbdare.
‪Speră să primească de la iubitul ei.
‪Nu și-l cumpără ea. Trebuie să fie cadou.
‪Ea crede că-s grozave. ‪De un Crăciun, vine el acasă și zice:
‪„Iubi, am un calendar de advent ‪foarte special.”
‪La care ea: „Ce bine! Da!”
‪El: „E exact ce ne trebuia
‪ca să adăugăm puțină varietate relației
‪și puțină vigoare în viețile noastre.”
‪Pentru mine, ăsta ‪ar fi motiv de despărțire,
‪dacă ar fi zis „vigoare”.
‪„Vreau puțină vigoare în…” ‪În clipa aia, pentru mine e gata.
‪Ea deja se gândea: „Ce mi-o fi adus?
‪Ce e? Scoate să vedem.
‪E ceva cu noduri, sunt cătușe, rulmenți?”
‪Și el scoate chestia. ‪Un calendar de advent
‪cu ceaiuri.
‪Da. Incitant.
‪Foarte incitant.
‪„Sunt amestecuri demențiale.
‪Lămâie cu peppermint. O nebunie.
‪Se fierb cinci minute? ‪Da, stai să le las cinci minute, da.
‪Vai, ceai calmant.
‪Dumnezeule, da! Ia-mă, Earl Grey! Ia-mă!”
‪Cred că Earl Grey a fost ‪cel mai plictisitor tip din lume.
‪O umbră de gri.
‪Și amica mea zice: „Super!
‪Toți și-o pun în draci de Crăciun
‪și eu am doar un pliculeț de mușețel ‪să-mi bag în cană.”
‪„Da, se pare că-l iau înapoi pe T-Rex.”
‪Mereu e puțin dificil ‪de Crăciun cu relațiile.
‪Se pot ivi multe probleme.
‪Crăciunul este, desigur, ‪sărbătoarea iubirii.
‪Mai ales ateii spun asta, ‪ca să poată sărbători și ei.
‪Iar eu am o relație specială cu Crăciunul.
‪Am avut un Crăciun
‪în care am fost părăsită chiar în ajun.
‪Da.
‪A fost greu.
‪Timp de 20 de minute ‪m-am purtat ca și cum n-ar fi fost nimic.
‪Dar apoi am izbucnit în plâns sub brad. ‪A fost o catastrofă.
‪Poate unii vă dați seama.
‪Fie că e sau nu Crăciunul, ‪e cea mai nașpa chestie pentru o familie
‪care nu vorbește de sentimente.
‪Ai mei erau total bulversați.
‪Fratele meu s-a ridicat și a zis:
‪„Mă duc la bucătărie ‪să pregătesc Moscow Mule pentru toți.”
‪A fost singura chestie rațională ‪care s-a întâmplat.
‪Tata stătea în fața mea. ‪Știa că trebuia să facă ceva.
‪S-a pus în fața mea, m-a privit,
‪mi-a tras una tare, ‪de îmbărbătare, pe umăr și a zis:
‪„Haide, termină odată! ‪De obicei ești o femeie puternică.”
‪La fel de bine putea să cârpească ‪pe unul de cinci ani și să-i zică:
‪„Explică-mi teoria relativității, ‪că ești așa deștept de obicei!”
‪Eu am rămas uimită, ‪nu știam ce se întâmplă.
‪Apoi mama s-a ridicat și m-am gândit:
‪„În sfârșit! Ea știe ce să facă. ‪Ea îmi înțelege sentimentele.”
‪Mama s-a ridicat, s-a dus la pian
‪și, fie dintr-un impuls inconștient, ‪fie fiindcă voia să destindă atmosfera,
‪a început să cânte singura piesă ‪pe care o știa pe de rost.
‪Adică „My Heart Will Go On”.
‪„Pe bune?!!”
‪Compara iubirea vieții mele ‪cu scufundarea Titanicului.
‪Da, cât de potrivit, desigur.
‪Iar eu stăteam sub brad ‪și nu-mi venea să cred.
‪Am plâns la brad de am inundat casa.
‪A fost așa nasol!
‪Fiind sfătuită terapeutic,
‪am încercat să procesez situația ‪îngrozitoare, compunând un cântec.
‪O, tu, cea tristă
‪O, tu, cea în agonie
‪Crăciun plin de lacrimi
‪Ți-ai pierdut iubitul
‪Și-a găsit pe alta
‪Așa că plâng, vai, ce tare plâng ‪O, ce mâhnire mare
‪O, tu, cea tristă
‪O, tu, cea în agonie
‪Crăciun plin de lacrimi
‪Mama cântă la pian
‪Tata mă cârpește cu elan
‪Așa că plâng
‪Vai, cum mai plâng ‪O, ce mâhnire
‪Vă mulțumesc.
‪Vă mulțumesc mult.
‪Deja mă simt mai bine.
‪M-am gândit la acele clipe. Dumnezeule!
‪Gândindu-mă la Crăciunurile din copilărie.
‪Când ești copil, Crăciunul ‪e minunat întotdeauna, nu-i așa?
‪Ești mereu fericit, mereu e grozav.
‪Haideți să nu ne amăgim.
‪Când ești copil, de Crăciun, ‪cele mai importante sunt cadourile.
‪Știu că pare imoral, ‪dar dacă m-ați fi întrebat când eram mică:
‪„Ce ți se pare ‪cel mai important la Crăciun?
‪Că Domnul și-a sacrificat fiul ‪pentru tine și pentru toți oamenii,
‪sau un nou joc Game Boy?”
‪Ați fi fost surprinși să auziți
‪că am zis:
‪„Jocul Game Boy.”
‪Nu vă supărați, ‪dar ce cadou e ăla să-ți sacrifici fiul?
‪„Nu, mersi, frate! Ai înnebunit?”
‪E mult prea abstract pentru un copil. ‪Spuneți asta copiilor voștri.
‪Bunul Dumnezeu ‪și-a sacrificat fiul pentru tine.
‪„Frate, pentru mine? ‪Nu se face una ca asta.
‪Nu era deloc necesar. ‪Nici măcar nu-l cunosc.”
‪Și asta nu e cea mai macabră chestie, ‪că Domnul și-a lăsat fiul să moară.
‪L-a mai și exilat din rai
‪pe o planetă ponosită, unde-s numai ‪potopuri, cutremure și varză de Bruxelles
‪și, de parcă nu era destul, ‪hai să-l și răstignim.
‪Când ești copil…
‪„Și ăsta e bunul Dumnezeu.”
‪„Bine, atunci, mă rog Lui. Ce tare!”
‪Cadourile sunt cele mai importante
‪și de aceea lista de dorințe ‪a mea și a fratelui meu
‪era tot mai lungă de fiecare dată.
‪Nu fiindcă eram niște porci materialiști, ‪care nu se mai săturau,
‪ci pentru că niciodată ‪n-am primit exact ce ne-am dorit,
‪ci doar ceva asemănător.
‪Doar păpușa de la vechituri ‪cu care s-a mai jucat cineva.
‪Din perspectiva de azi, ‪e supersustenabil. Categoric.
‪Dar când ești copil, ‪ți se rupe de sustenabilitate.
‪Când ești copil, vrei o Barbie originală ‪din afurisita de cutie roz.
‪Nu o imitație poloneză ‪cu păr pubian desenat deja cu pixul.
‪Sau chiar cu fâșii de ceară ‪pe care nu le poți da jos.
‪De asta am început să scriem
‪descrierea foarte exactă ‪a cadourilor pe care ni le doream,
‪pentru că credeam ‪că pruncul Iisus e cam prostuț.
‪Trebuia să descriem detaliat. ‪Așa că nu scriam doar Barbie,
‪ci „Barbie originală de la Mattel”.
‪„În ambalaj original, ‪cutie roz, sigilată.”
‪Odată am decupat chestii ‪din cataloagele primite în poștă
‪și le-am lipit pe lista de dorințe.
‪De aveam internet,
‪aș fi pus de toate în coșul de cumpărături ‪și le-aș fi comandat pe loc.
‪Dacă m-ar fi întrebat mama ‪ce vreau de Crăciun,
‪i-aș fi zis: „Vin deja. Sună imediat. ‪S-a rezolvat. Le livrează.”
‪Da, bine, poate că-mi doream ‪câteva chestii nerealiste.
‪Acum știu asta.
‪De exemplu, până la 17 ani, ‪ceream mereu un ponei.
‪Și mai știu și acum ‪cum mă simțeam, mică fiind,
‪că nu l-am primit niciodată.
‪Nu înțelegeam.
‪De ce nu pot să am un ponei?
‪Avem grădină. ‪Poneiul poate să pască acolo.
‪Avem magazie,
‪punem mașina de tuns iarbă în garaj ‪și poneiul poate să stea acolo.
‪De ce nu?
‪Dar n-am primit.
‪Odată, înainte de Crăciun, ‪fratele meu mi-a zis:
‪„Știu ce-o să primești.”
‪Imediat am zis: „Un ponei?
‪Bine, nu-mi spune.
‪Cât de mare e?”
‪Și-mi arată:
‪„Cam atât.”
‪„Și cum se simte?” am zis.
‪„Se simte foarte moale.”
‪„Dumnezeule, primesc ponei! Vai de mine!”
‪Adormeam în fiecare seară ‪cu lacrimi în ochi,
‪gândindu-mă că de Crăciun ‪voi primi un ponei.
‪Și ce am primit a fost…
‪lenjerie de pat.
‪Cu imprimeu cu ponei.
‪Fratele meu era un ticălos mic și sadic.
‪Poate că ar fi trebuit ‪să-l sufoc cu lenjeria de pat.
‪Poate că am și încercat, ‪dar n-am voie să vorbesc despre asta.
‪Chiar mi-am dorit mult un ponei. Zău!
‪Așa că îl aveam în imaginația mea.
‪Mi-l imaginam, îmi imaginam ‪viața mea cu un ponei.
‪Și uneori spuneam câtorva despre el.
‪Spuneam în treacăt că am un ponei.
‪Pe când eram mică, ‪nu luam adevărul prea în serios.
‪Am încercat doar. Și când spui altor copii ‪că ai propriul tău cal adevărat,
‪devii foarte cunoscută.
‪Se miră, normal. „Ce?” ‪Și găseam că e grozav.
‪Dar mi-am dat seama că era mai bine
‪să-i prostesc doar pe cei care nu veneau ‪la joacă la mine, după-amiaza.
‪Așa că mi-am dat seama că cel mai bine ‪era să le spun celor cu care făceam balet.
‪Acolo puteam să înfloresc la greu.
‪Le-am zis cele mai tari povești.
‪Despre o pătură frumoasă ‪de acoperit poneiul, un nume minunat.
‪Îl duceam la turniruri.
‪Putea să facă chestii.
‪Fetele erau înnebunite.
‪Mă urmau peste tot. ‪Venerau pământul pe care călcam.
‪Mai ales cele care mergeau la călărie.
‪Știau ce înseamnă să ai propriul cal.
‪Pentru ele eram Bibi și Tina ‪într-o singură persoană.
‪Îmi amintesc, ‪într-o după-amiază le înflorisem la greu.
‪„Da, așa e cu poneiul meu” ‪și fetele se cruceau de zor.
‪Eram cu anturajul după mine.
‪Am ieșit de la sala de balet. ‪Venea cineva după fiecare copil
‪și o fetiță a fugit la mama ei:
‪„Mama, Caro are un ponei. Știai?”
‪Și mama ei mi-a zis: „Chiar ai un ponei?”
‪Eram așa de sigură pe mine: ‪„Da, normal. Am un ponei.”
‪„Da, și unde e? Aici în Köln?”
‪„Da, normal.”
‪„Da, unde anume?”
‪M-am uitat în jur, era parcarea, ‪copaci și deasupra lor se vedea o cupolă.
‪„Acolo! Acolo e poneiul meu.” ‪Iar ea a zis:
‪„Zău, acolo e poneiul tău?” Iar eu:
‪„Da, da.”
‪Ea a zis: „E ciudat, ‪pentru că acolo e o arenă de tenis.”
‪Iar eu: „Păi, poneiul meu joacă și tenis!
‪Joacă și tenis.”
‪Ca să știți, n-am primit niciodată ponei.
‪Mi-a fost greu în copilărie.
‪Nu și când eu ofeream cadourile.
‪Când ești copil și dai cadouri,
‪ți-e foarte ușor, nu-i așa?
‪Poți să oferi cel mai de rahat cadou ‪când ești mic și părinții sunt în extaz.
‪Zău! Poți împături ‪o foaie de hârtie pentru mama.
‪„Vai, ce frumos e împăturită! Minunat!”
‪Nici nu trebuie să faci mare efort.
‪Pictezi un tablou nasol cu familia, ‪în care toți sunt extratereștri umflați.
‪„Ce frumos!”
‪Mie îmi era prea lene să pictez.
‪Așa că scriam bilețele.
‪La început, n-am apreciat bine ‪timpul și efortul necesar.
‪Primul meu bilețel a fost:
‪„Ajut un an la treburile gospodărești.”
‪Da. Mama a râs foarte mult.
‪După o zi, am zis: „Vai, am greșit.”
‪Apoi am trecut la ceva mai realist.
‪Și i-am dat un bilețel în care scria: ‪„Voi fi cuminte o zi.”
‪Și scria: „Voi fi cuminte o z.”
‪Lipsea „i”-ul.
‪Și pe ăsta l-a găsit în cutie. ‪„Voi fi cuminte o z.”
‪Însemna exact opusul,
‪„Bună, mamă, voi fi cuminte o zi pe an.”
‪Adică restul de 364 de zile, nu voi fi.
‪În anii bisecți, însemna 365 de zile.
‪Nu era un cadou, ci era efectiv un șantaj.
‪Dar pentru mame nu contează.
‪Le poți da un bilețel drept cadou.
‪Ele îl găsesc minunat.
‪E ca un fel de autoapărare.
‪Că ești mereu fericită.
‪Toate mamele zic: „Mulțumesc! ‪Ce frumos din partea ta. Nu trebuia.”
‪Cred că se apără pe ele.
‪Pentru că e un fenomen ‪prea puțin discutat.
‪Da, din reticență.
‪E o chestie numită
‪„Disparitatea cadourilor între sexe”.
‪Disparitatea salariilor între sexe.
‪O știm. Femeile sunt mai prost plătite ‪ca bărbații pentru aceeași muncă.
‪Dar femeile primesc și mai puține cadouri.
‪Bărbații și copiii primesc de Crăciun ‪cele mai mișto cadouri din lume.
‪De ce? Pentru că femeile ‪se gândesc la asta încă din iulie.
‪Scriu liste. Au notițe pe telefon.
‪De asta copiii și bărbații ‪au cadouri așa de mișto,
‪precum un telescop, sau o funie de bungee,
‪sau un curs de ascuțit cuțite sau ceva…
‪Iar femeile nu primesc mai nimic. ‪Dacă primesc ceva, e ceva practic.
‪Ca un suport de aspirator.
‪Asta primește mama. ‪Un suport de aspirator.
‪Nici măcar nu glumesc. ‪O prietenă l-a primit cadou.
‪Cred că anumite lucruri ‪nu sunt de împachetat.
‪Iar unul dintre ele ‪e suportul de aspirator.
‪Da, dar e megaergonomic și superpractic.
‪Dumnezeule, și hârtia igienică ‪e superpractică,
‪dar n-o dau cadou de Crăciun.
‪Un suport de…
‪Femeile primesc doar cadouri practice.
‪Întrebați, vă rog, pe orice femeie ‪pe care o cunoașteți, pe o mamă,
‪sau una care e managerul familiei, ‪ce a primit de Crăciun anul trecut.
‪Pun pariu că veți auzi:
‪„Mezina mi-a pictat ‪un cartonaș de bere, cred.
‪Și am primit în poștă
‪un desfăcător de sticle ‪de la serviciul clienți al băncii.”
‪Asta e nemaipomenit.
‪E minunat.
‪E o nedreptate strigătoare la cer.
‪Majoritatea cunoscutelor mele
‪ar fi meritat un coș de cumpărături ‪plin cu cadouri.
‪Ele sunt, până la urmă, ‪producătorii întregii chestii de Crăciun.
‪Doar că, spre deosebire ‪de producătorii de film,
‪ele nu iau toți banii din casă.
‪Da.
‪Ele produc Crăciunul.
‪Dacă ar fi existat un Oscar
‪pentru Crăciunuri ‪sau petreceri de Crăciun,
‪fiecare femeie ar primi mulțumiri.
‪„Mulțumim. Fără tine, ‪asta n-ar fi fost posibil, Margaret.”
‪Pentru că ele fac tot.
‪Nu doar că se asigură ‪că toată lumea primește cadouri,
‪dar fără ele, jumătate din familie ‪nici n-ar ști că e Crăciunul.
‪Pentru că ele spun tuturor ‪unde, cum și când se va sărbători.
‪Am o prietenă care are listă cu sarcini ‪pentru firma ei și cei trei copii.
‪Am văzut pe lista ei de sarcini un punct ‪„Organizează Crăciunul”. Era pe listă.
‪Un punct pe lista ei. ‪„Da, o fac și pe asta, pe lângă toate.”
‪Femeile au grijă de tot.
‪De petrecere, de decorațiuni, de mâncare.
‪Mai au grijă ‪și să mențină pacea în familie.
‪Fără ele, rudele s-ar certa,
‪probabil un unchi cu un văr sau așa ceva.
‪Foarte discret previn bătăi cu pumnii ‪împărțind șnapsuri.
‪Și toate astea în timp ce arată trăsnet.
‪Și cea mai grozavă realizare, ‪nerecunoscută, desigur,
‪este că mereu se poartă de parcă
‪nu e nicio problemă.
‪De fapt, punctul culminant al Crăciunului ‪n-ar trebui să fie cadourile,
‪ci omagierea femeii din casă.
‪Dar nu e așa, iar dacă femeia ‪îndrăznește să spună:
‪„Fraților, e prea stresant, ‪e prea mult acum, pentru mine.”
‪„Vai, mamă!
‪A luat-o razna.
‪Relaxează-te, pentru Dumnezeu. ‪E Crăciunul!”
‪În fine. Poate că e vina noastră, ‪a fetelor, pentru că
‪înainte de Crăciun, ‪adesea spunem, puțin panicate,
‪lucruri precum:
‪„Auzi, haide să nu ne mai facem cadouri ‪anul ăsta, vrei?”
‪Nu ne facem reciproc cadouri, ‪nu ne luăm nimic unul altuia. Pare ușor.
‪Problema intervine la definiția ‪dată cuvântului „nimic”.
‪Ce înseamnă nimic în această propoziție?
‪Pentru bărbați, nimic înseamnă nimic.
‪Nimic, la fel ca nimic. ‪Nimic, niciun lucru.
‪Pentru femei, nimic e „nimic,
‪în afară de o mică atenție”.
‪„Nu ceva mare,
‪poate ceva prin care să exprimi ‪iubirea eternă pe care mi-o porți.
‪Să-mi smulgă o lacrimă ‪în timp ce-l desfac.
‪Dar asta e nimic.”
‪Sunt definiții diferite.
‪În fine. Poate că e logic să existe ‪o disparitate între sexe la cadouri.
‪Desconsiderarea femeii ‪are o lungă tradiție în biserică,
‪iar Crăciunul ține de tradiție, nu-i așa?
‪E doar o consecință a acestui fapt.
‪A început cu inventarea ‪familiei perfecte de către catolici,
‪fără nicio femeie.
‪Nu? Tatăl, Fiul și Sfântul Duh.
‪Trei băieți. Nu vi se pare ‪că e ceva specific catolic?
‪E un aranjament de viață. ‪Nimic sexual la mijloc.
‪Măcar nu au femei să-i deranjeze.
‪Desigur, în povestea catolicismului ‪există câteva femei,
‪dar, din păcate, sunt personaje ‪cu caractere mizerabile.
‪Totul a început cu Eva. ‪Ne-a băgat pe toate în rahat tare de tot.
‪A mâncat mărul. Ne-am trezit toate ‪date afară din paradis.
‪Ați putea spune că „Eva ‪era vicleană, că era curioasă,
‪își băga nasul unde nu-i fierbea oala, ‪nu aproba orice,
‪era o interesată”.
‪În ce mă privește, ‪și Adam a mușcat din măr.
‪Dar n-a fost o problemă.
‪Da, bine. Ambii au fost pedepsiți, ‪fiind alungați din paradis,
‪dar doar Eva a fost pedepsită ‪pentru păcatul originar.
‪Și acum nu doar Eva, ‪ci toate femeile o urmăm.
‪Toate îi purtăm păcatul.
‪Adică dureri insuportabile la naștere
‪și sângerări lunare din organele genitale.
‪Da, măi, ne-am prins.
‪O reacție puțin exagerată.
‪Poate că disparitatea dintre sexe ‪la cadouri e consecvența pedepsei divine.
‪Și, nu știu, dar mereu am crezut ‪că mătușa mea vorbea mereu tâmpenii.
‪Mereu spunea:
‪„N-am primit niciodată cadouri ‪așa faine ca frate-meu”, adică unchiul.
‪„Nici nu l-au pus la fel de mult ‪la treburi gospodărești.”
‪Și tata mereu zicea: „Vorbești prostii!”
‪Toți spuneam: „Da, prostii.”
‪La un moment dat, ne uitam cu toții ‪la niște diapozitive vechi cu bunica.
‪Din anii '60. Crăciun plin cu beteală.
‪Și-l vedeam pe unchiul în prim-plan,
‪cu bicicleta lui nou-nouță, ‪zâmbind cu gura până la urechi.
‪În spate, mătușa mea plângea ‪cu o ciocolată în mână.
‪Zău! Cred că nici nu era ‪din aia bună cu petrol.
‪Mătușii mele i-a mers chiar bine.
‪Măcar n-a primit cadouri jenante.
‪Verișoara mea a primit odată ‪un epilator de Crăciun
‪de la bunica, în fața tuturor.
‪Ca să fiu sinceră, ‪bunica nici nu știa ce e.
‪Mătușa l-a ambalat pentru verișoara mea.
‪Slavă Domnului că mătușa ‪a explicat tuturor ce era.
‪„Da, abia a făcut 13 ani,
‪dar deja are păr lung pe picioare.”
‪Bunica a întrebat: ‪„Ce treabă e asta să te razi pe picioare?
‪Ce nouă modă mai e și asta?”
‪Eu chiar mă întreb ‪când devine cineva bunică.
‪Când ești bunic sau bunică?
‪Nu când ai nepoți, ci mai încolo.
‪Deocamdată sunt normală. ‪Port haine colorate.
‪Dar la un moment dat, ‪voi fi bunică și voi purta doar…
‪bej.
‪Da, dar nu bejul lui Kim Kardashian, ‪ci un bej sănătos.
‪Când se întâmplă asta?
‪Acum, sper că încă am un stil propriu.
‪Dar acest drept mi se va ridica ‪și mă voi îmbrăca la fel ca o bunică.
‪Când se întâmplă asta? Cum se întâmplă?
‪E bine că toate bunicile ‪din toate generațiile arată la fel, nu?
‪Când eram mică, ‪bunicile arătau la fel ca azi.
‪Cu fustă plisată, ‪pulover cu sclipici, ghete ortopedice.
‪Exact așa.
‪Se întâmplă treptat?
‪Începi să porți ‪pantofi bej și te gândești:
‪„Ăștia-s pentru mine!”
‪Și de acolo, urcă din ce în ce mai sus. ‪„Să-mi iau pantaloni bej?”
‪Sau e un proces mai formal? ‪Primești o scrisoare de la direcțiune?
‪O deschizi și zici:
‪„Manfred, e timpul. ‪De acum înainte vom purta bej.”
‪Apoi îți iei toți adidașii colorați, ‪șepcile și alte chestii
‪și le predai.
‪Apoi primești o vestă de pensionar.
‪Cu vreo 20 de buzunare.
‪Dar ce te faci cu atâtea buzunare goale?
‪De unde iei chestiile ‪pe care le bagi în ele?
‪Poate primești un voucher ‪pentru ținute de seniori de la Müller.
‪Apoi primești ‪kitul de pensionar începător.
‪„Așa, vezi. ‪Conținut de buzunar de pensionar.”
‪„Ia de pomană, bomboane de tuse.
‪Expirate, normal. Jumătate fără ambalaj.”
‪Apoi o batistă și un bon de casă din 2007.
‪Dar mai ai 20 de buzunare goale. ‪Ce pui în ele?
‪Păi, niște mâncare împachetată, ‪totul separat, desigur.
‪Niște mâncare pe care o pui în casolete.
‪Și ouă!
‪De parcă nu-s perfect împachetate ‪de la natură.
‪Apoi le pui în casolete ‪și le scoți în tren.
‪Și acolo mănânci ouăle.
‪Am văzut recent ‪un grup de bătrâne stând în tren
‪și spărgându-și ouăle.
‪M-am gândit: „Vai, nu mai vedem bunicuțe!”
‪În percepția mea, ‪pe femeile mai în vârstă,
‪le vezi doar în tren ‪sau la evenimente de familie.
‪Dar când dai drumul la televizor?
‪Toate prezentatoarele ‪peste 40 de ani sunt înlocuite.
‪Desigur, sunt tone de tinere ‪în toate filmele. Dar bătrâne?
‪Poți să uiți de Instagram.
‪Parcă au fost supte din societate.
‪Cumva, au dispărut.
‪Când eram mică, ‪am crezut că asta e moartea.
‪Cumva, te volatilizezi.
‪Mi-am imaginat puțin altfel.
‪Bunica mereu mă măsura pe tocul ușii.
‪Și mereu zicea: „Așa de mare ești acum.”
‪Mi-a explicat că și ea ‪obișnuia să fie mai înaltă.
‪Și m-am mirat, copilă fiind: ‪„Cum naiba vine asta?
‪Crești, dar nu te faci mai mic.”
‪A zis: „Ba da. Cu vârsta, ‪te micșorezi, devii mai mic.”
‪Chiar?!!
‪Atunci au început ‪să mi se învârtă rotițele.
‪M-am gândit: „Aha, deci asta ‪înseamnă să îmbătrânești.”
‪Să îmbătrânești înseamnă ‪să te faci tot mai mic.
‪Bunica se va micșora puțin câte puțin.
‪La un moment dat, ‪va sta într-o căsuță de păpuși,
‪apoi va sta într-o căsuță LEGO.
‪Apoi, când n-o mai găsim,
‪și aspirăm… „Vai, a zornăit ceva!
‪O, nu!
‪Bunica.”
‪Am crezut că atunci ești mort.
‪Când ești aspirat.
‪Când a murit bunica,
‪stăteam cuminte în biserică ‪și mă gândeam că cosciugul e prea mare.
‪Or fi mai multe bunicuțe înăuntru?
‪Atunci îmi amintesc că am fost ultima dată ‪la biserică. Când a murit bunica.
‪Biserica nu e un loc în care mergi zilnic.
‪Dar de Crăciun încă mai mergi…
‪Încă e plină la slujba de Crăciun.
‪Altminteri, nu-i nimeni aici, ‪chiar și fără Corona.
‪Dar de Crăciun e plină-ochi.
‪Ai impresia că și-au rezervat locul ‪încă din noiembrie.
‪„Nu, aici nu puteți sta. ‪Aici stă familia noastră.”
‪E plină până-n tavan.
‪Dacă aș fi avut spectacol
‪când era gol în restul anului, ‪fără niciun suflet,
‪și plină-ochi o dată pe an,
‪aș zice: „Fraților, ‪dăm spectacolul vieții noastre.
‪Și atunci, vor veni în fiecare zi.
‪Îi vom distra de să nu știe ce i-a lovit.”
‪Dar biserica catolică zice: „Da. Sau nu.
‪Nu. Mai bine să cânte copiii ‪un cântec mult prea lung.
‪Pe care-l știe deja toată lumea.
‪Și toată lumea să vorbească ‪foarte în șoaptă.
‪Într-o cameră ‪care are tavanul mult prea sus.
‪Și toți să stea cu spatele la public.
‪Apoi vom chema femei blânde ‪cu tunsori scurte îndrăznețe să citească.
‪Vor citi cu blândețe și cu voce tare, ‪din Biblie.” Și te gândești
‪că și cea mai bună carte din lume, ‪pare de tot rahatul dacă o citești așa.
‪„În vremea aceea,
‪a ieșit o poruncă de la Cezar August
‪să se înscrie toată lumea.
‪Înscrierea aceasta s-a făcut întâia dată
‪pe când era dregător în Siria Quirinius.”
‪Nu.
‪Iar de preot, ești mereu conștient
‪că urăște copiii.
‪Urăște copiii. Doar se preface.
‪I-ar plăcea să-l dea afară ‪pe Finn-Friedrich, cel din primul rând,
‪că întrerupe predica
‪și îi dă în cap colegului ‪cu cartea de imnuri.
‪Nu poate face asta. Trebuie să spună:
‪„Crăciunul e miracolul nașterii ‪și al iubirii pentru copii!
‪Lăsați copiii să vină la mine!”
‪De fapt, l-ar lua pe Finn-Friedrich ‪și i-ar zice:
‪„Tacă-ți gura, tinere, ‪sau îți trag una cu sfeșnicul.
‪Dacă nu taci,
‪o să vină Knecht Ruprecht ‪și o să-ți înfigă ace în ochi.”
‪Bineînțeles…
‪La catolici trebuie să fii recunoscător ‪că popa doar îi urăște pe copii.
‪E răul cel mai mic.
‪Păi, da…
‪Surpriză!
‪Oamenilor nu le mai place să meargă ‪la biserică pentru că povestea Crăciunului
‪nu mai e relevantă în zilele noastre.
‪Stai acolo, tânăr fiind, și te gândești:
‪„Ce dracu' se întâmplă?”
‪Dacă azi s-ar petrece ‪întâmplarea de Crăciun,
‪atunci totul ar fi complet diferit.
‪Începe cu procrearea.
‪Maria și Dumnezeu ‪probabil s-ar fi cunoscut pe Tinder.
‪Bănuiesc.
‪Totul ar fi fost diferit.
‪De parcă Iosif și Maria ar fi dormit ‪în hambar. Vezi să nu!
‪S-ar fi cazat într-un apartament mișto ‪de pe Airbnb,
‪în centrul complet modernizat ‪din Betleem. Evident.
‪Da, precis.
‪De parcă ‪n-ar fi verificat grajdul pe site:
‪„Doar o stea? Nu, nicio șansă.”
‪De parcă cei trei magi
‪ar fi bătut personal atâta drum ‪ca să le dea cadouri.
‪Ar fi trimis ceva prin Amazon, nu?
‪Un cadou deja împachetat.
‪Pentru care mai plătești 79,80 de euro,
‪doar ca să ți-l pună ‪în pungile alea de pânză.
‪E cel mai simplu mod de a spune: ‪„Am bani și nu-mi pasă de tine.”
‪Așa ar fi. Mai bine ‪faci cadou orice porcărie, nu?
‪Eu și prietenii mereu organizăm ‪o parodie de Crăciun secret.
‪Parodia Crăciunului secret ‪e la fel ca Crăciunul secret,
‪doar că recunoști ‪ce cadouri de rahat sunt.
‪Facem asta în fiecare an ‪înainte de Crăciun,
‪dar, din păcate, ‪cu o zi înainte de ajunul Crăciunului.
‪Asta înseamnă că nu prea-mi amintesc ‪ultimele ajunuri așa de bine.
‪Pentru că mereu ‪sunt așa mahmură în ajun de Crăciun,
‪încât nu-mi amintesc.
‪Dar mereu facem parodia ‪Crăciunului secret pe 23,
‪pentru că doar atunci suntem toți în Köln.
‪Azi unii stăm în China, ‪în Hamburg sau cine știe unde.
‪Așa că doar atunci putem.
‪La un moment dat ‪lucrurile au luat proporții.
‪Am început cam acum 20 de ani.
‪Eram șase inși și am făcut parodia acasă.
‪Cu trecerea anilor,
‪au venit tot mai mulți. ‪A luat proporții tot mai mari.
‪La un moment dat, ‪nimeni n-a mai vrut să fie gazdă.
‪„Frate, nu pot să renovez iar podeaua. ‪Anul trecut a fost foarte nasol.”
‪Apoi, am început ‪să închiriem localuri pe 23.
‪Apoi am vrut brad ‪și, curând, am avut portar, program,
‪și a devenit un eveniment pregătit, ‪cu invitații.
‪Aveam echipe care să decoreze pomul ‪și să-l dea jos.
‪Erau pedepse dacă uitai ‪să aduci cadoul secret.
‪Apoi ne îmbătam criță.
‪Ne îmbătam așa de tare. ‪Știam că Crăciunul va fi de groază.
‪Trebuia să încerc să beau cu porția.
‪Să încerc să mă limitez ‪doar la atâta alcool.
‪Dar n-am fost în stare.
‪Sunt oameni care beau apă între băuturi.
‪Beau apă. Ce demenți! Cum reușesc?
‪Cum puteți să fiți așa stăpâni pe voi?
‪După fiecare băutură alcoolică, apă.
‪„Mereu fac așa. Beau bere, apoi apă.”
‪Mereu am încercat.
‪M-am gândit: „Bun, acum beau apă. Apă.
‪Categoric beau niște apă.”
‪Apoi m-am ridicat să-mi iau apă,
‪și la stand am zis: „Bere, la naiba!”
‪Apoi…
‪Odată ascultam Rage Against The Machine
‪și dansam la grămadă.
‪Apoi toți am început să țopăim,
‪se sparg toate și ajungi să te și rănești.
‪Au fost Crăciunuri ‪în care aveam un ochi vânăt,
‪iar frate-meu, un cucui mare în frunte.
‪Stăteam vizavi de bunica ‪și ea ne-a privit și a zis:
‪„V-ați bătut? Și încă chiar de Crăciun!”
‪I-am zis amândoi: ‪„Da, ne-am împiedicat ieri.”
‪Toți prietenii mei sunt ‪foarte mahmuri în ajun de Crăciun.
‪De asta avem propria versiune ‪a unui bine-cunoscut cântec de Crăciun.
‪Ca în fiecare an
‪S-a întâmplat din nou
‪În genunchi, pe pământ
‪Și cu vomă pe obraz
‪Abia mă pot mișca
‪Abia suport durerea
‪Mă târăsc pe podele
‪Prin toată casa
‪Părinții așteaptă veseli
‪Gâsca e gata la cuptor
‪Eu voi bea în continuare
‪Până anul viitor
‪Îl puteți cânta și voi.
‪Dar…
‪Băutul înainte sau chiar de Crăciun ‪e doar apogeul.
‪Toată treaba începe mult înainte.
‪Trebuie să te îmbeți tot sezonul ‪sărbătorilor la târgul de Crăciun.
‪Toți tâmpiții vor să meargă ‪cu tine la târgul de Crăciun.
‪„Trebuie să mergem la târgul de Crăciun.
‪Neapărat.” Brusc, ‪începi stresat să te organizezi.
‪Fiindcă toți vor cu tine la târg.
‪E o presiune socială.
‪„Trebuie, înainte de Crăciun, ‪să ajungem la târg!”
‪În Köln, când lumea zice: ‪„Hai, mergem la târgul de Crăciun”
‪trebuie să întrebi: „La care?”
‪Avem sute de târguri de Crăciun în Köln.
‪Avem mai multe târguri ‪decât parcări în Köln.
‪Bei mult vin fiert acolo.
‪Cine l-o fi inventat?
‪Stai acolo, în frig,
‪cu cana ta
‪și te opărești de la prima înghițitură.
‪Ai limba amorțită, ceea ce nu e rău.
‪De cum se răcește cu un grad,
‪are gust de picioare reci.
‪Are exact gustul mahmurelii de a doua zi.
‪Încet, încet ai gustul ăla în gură.
‪Stau acolo, cu chestia aia, ‪deja pe jumătate rece, în mână.
‪După două secunde, ‪vine cineva din grup și spune:
‪„Încă un rând? ‪Mai aduc un rând. Dați-mi cănile.”
‪Și stai acolo de parcă ăla e perceptor.
‪„Haide!”
‪Parcă vrea să-și recupereze banii.
‪Odată, mi-am vărsat vinul în zăpadă.
‪Arăta de parcă aruncasem sânge. ‪„E totul în regulă?”
‪„Da.”
‪Sau trebuie să-l dai pe gât.
‪Dumnezeu n-a făcut vinul fiert ‪bun de dat pe gât.
‪De aia l-a creat bun de opărit.
‪Desigur, te îmbeți de la vin fiert.
‪Și e o beție dezgustătoare.
‪Mereu am observat ‪că, atunci când beau prea mult,
‪mă gândesc că aș mânca ‪ciuperci cu usturoi.
‪În restul anului, ‪nici nu m-aș gândi la ele.
‪Dar la târgurile de Crăciun, îmi zic: ‪„Ciuperci cu usturoi.”
‪Nu-i așa?
‪Sau când ai băut destul vin fiert, ‪eu, cel puțin, încep
‪să cred că toate rahaturile ‪de pe rafturi sunt chiar mișto.
‪„Zi de nu-s frumoase!
‪Ce frumoase sunt!
‪Vai, sunt făcute din pâslă.”
‪Pâslă. În restul anului ‪mi se rupe de pâslă,
‪dar la târgurile de Crăciun: „Pâslă. O!
‪Și papuci de pâslă, nemaipomenit!”
‪Totul e plin cu ornamente.
‪Le cumperi și apoi stau prin casă.
‪Te gândești: „Super! ‪Chiar îmi trebuiau toate astea.”
‪E cum era pe vremuri la teleshopping.
‪Nu știu cum fac ei,
‪dar când puneai pe canalul ăla, ziceai:
‪„Hei, no way!”
‪Sub nicio formă nu mi-aș lua vreodată
‪o friteuză de scame.
‪Dar te uiți zece minute ‪și îți zici: „Bă, îmi trebuie asta.
‪Trebuie să-mi prăjesc scamele. Pe toate.”
‪Așa e și la târgurile de Crăciun. ‪„Îmi trebuie aia.”
‪Dar, de fapt, chiar îmi trebuie.
‪Decorațiuni de la târgul de Crăciun.
‪Eu eram dependentă de ele, ‪dacă voiam ca totul să arate bine.
‪Nu le pot face singură. Nu merge.
‪Pot să mă uit pe Pinterest oricât, ‪că nu merge.
‪Știu că unora le e ușor să le facă.
‪Sunt unii cărora ‪le dai un pistol de lipici
‪niște frunze uscate și niște stofă,
‪și meșteresc, ba nu, ‪fac să apară niște decorații florale.
‪Zici că imediat apare ‪un fotograf de la ‪Case frumoase
‪să facă un reportaj ‪cu opt poze pentru Vogue.
‪Să fiu eu! Ce-i asta?
‪Ce-am făcut să apară ultima dată ‪din frunze uscate era categoric ilegal.
‪Arată așa de aiurea când decorez eu.
‪Zău! Cu mine,
‪mereu, decorațiunile arată ‪ca unele frumoase căzute de pe masă.
‪Și cineva le-a măturat.
‪Trece lumea și spune:
‪„Șefu', ia uite la asta!
‪O lumânare și o pană. ‪Ce s-a întâmplat aici?”
‪Sau ca în Black Stories, îl știți?
‪O lumânare și o pană ‪căzute pe jos. Ce s-a întâmplat?
‪A fost spartă casa? A fost o explozie?
‪Nu, Caro făcea decorațiuni. ‪Aha, bine. Cool!
‪La un moment dat, am chemat-o ‪pe mama și i-am spus:
‪„Mamă, nu știu să fac decorațiuni. Deloc.”
‪Mama a zis: „Da? Super!”
‪„Poftim?”
‪„Mă bucur că există lucruri ‪pe care nu le poți face.”
‪„Da, super!”
‪„E bine să fii așa.
‪Să poți spune ‪când nu poți face ceva. E bine.”
‪Deși, e bine să n-o faci prea des,
‪altminteri pare că ai pescui complimente.
‪Ca la școală, ‪unde toți au un prieten care:
‪„Vai, iar am luat cinci. ‪Ce? Tu ai mai luat un zece?”
‪„Vai de mine!”
‪Și așa am ajuns ‪să primesc fursecuri de Crăciun.
‪Mereu primesc fursecuri.
‪Se vede că sunt fursecuri foarte bune.
‪Și îți dai seama că cine ți le-a dat
‪vrea să audă ce bune sunt.
‪Mereu le primesc cu fraza:
‪„Da, anul ăsta nu mi-au ieșit bine.
‪Sunt nasoale.” Zici?
‪„Cui i-ai dat fursecurile ‪care ți-au ieșit bine?”
‪În primul rând, ‪cum să nu iasă bine fursecurile?
‪E grăsime și zahăr. Mereu delicioase.
‪Oricum ai combina grăsimea și zahărul,
‪au gust bun.
‪De asta e puțin exagerat ‪când muști dintr-un fursec și zici:
‪„O, e delicios.”
‪Normal că e delicios.
‪E un fursec. Cum să fie, magnetic?
‪Ce-i în capul tău?
‪Sunt fursecuri!
‪Mereu iau fursecurile ‪pe care le primesc, și primesc multe,
‪și le pun pe un platou uriaș de fursecuri.
‪Și lumea mă întreabă: „Tu le-ai făcut?”
‪La un moment dat am început să zic că da.
‪„Cu poneiul meu.
‪Eu și poneiul meu ‪am făcut aceste fursecuri.
‪E normal. Le facem an de an. ‪E o miercuri obișnuită, oameni buni.”
‪Problema e când vine cineva cu alergii
‪și te întreabă: „Au nucă?”
‪„Da.
‪Da, probabil că n-au.
‪Gustă și întreabă-mă peste zece minute…
‪Dacă mai trăiești, n-au!”
‪Dar mâncarea ‪e foarte importantă de Crăciun.
‪Toată mâncarea de Crăciun e în prim-plan.
‪Trebuie să fie ‪cea mai bună mâncare din lume.
‪Sunt doar două tabere.
‪Prima, echipa ‪cu cârnați și salată de cartofi.
‪Cealaltă e echipa cu păsări moarte.
‪Gâscă, rață, curcan,
‪bufnițe și ce-o mai fi pe acolo.
‪Când eram mică, eram în echipa ‪cu salată de cartofi,
‪pentru că era gata mai repede.
‪Pentru copii, asta e o șicanare oribilă.
‪Masa durează al naibii de mult. Ce naiba?
‪De Crăciun, ‪după ce ai fost deja la biserică.
‪Vrei cadouri. ‪De Crăciun te îndoapă o veșnicie.
‪De obicei primești paste și sos ‪sau sos și paste.
‪Dar de Crăciun, stai trei ore la masă.
‪Mereu rămâneau resturi.
‪Nu le numeam resturi. ‪Le numeam „raclette”. Mâncam raclette.
‪Era genial, că mama nu mai trebuia ‪să pregătească nimic.
‪Doar deschidea pachetele.
‪Dezavantajul pentru noi, ca copii, era ‪că tatei îi lua o veșnicie să se sature.
‪Mereu zicea: „Aici nu-i nimic ca lumea.”
‪Când tata zicea:
‪„Aici nu-i nimic ca lumea”, ‪însemna că nu mai era carne. Fără carne.
‪La raclette ai doar salam, șuncă etc.,
‪nu carne adevărată.
‪Copiii deja sunt pe jumătate plini ‪după o jumătate de brânză topită.
‪Și stau acolo la masă, ‪tremurând, cu fața îmbujorată:
‪„Când deschidem cadourile?”
‪Ai de așteptat până când tata e sătul.
‪Ai trecut deja de cele 24 de ușițe ‪din calendarul de advent.
‪Trebuie să mai aștepți până când tata ‪face să dispară și cele 24 de tigăi.
‪După masa de Crăciun, mereu ne jucam ceva.
‪A devenit o tradiție în ultimii ani.
‪Mereu ne jucam un joc.
‪Sună puțin aiurea acum, dar…
‪Se numește Cvartetul Mamei Tale.
‪Ca un fel de Top Trumps, dar cu mame.
‪Trebuie să te întreci
‪la greutate, la păr, ‪la număr de copii nesupravegheați.
‪Toate frazele sunt cu „mama ta” ‪și toți decid
‪cine are cea mai amuzantă frază ‪și o folosești ca atu față de ceilalți.
‪Jocul în sine nu e chiar fain.
‪Dar eu și fratele meu ‪râdeam de ne prăpădeam
‪de cum citeau ai noștri frazele.
‪Când și le citea tata,
‪se uita imediat la fratele meu ‪să vadă dacă e amuzantă.
‪Pentru că uneori nu prindea poanta.
‪Stătea așa de Crăciun și zicea:
‪„Mama ta e trântită mai des ‪decât ușa principală de la muncă.”
‪„A fost bună?”
‪„Bună.”
‪Nici mama nu se prea prindea de poante.
‪Le citea ca o gospodină ‪bisericoasă din Köln.
‪Citea așa:
‪„Mama ta se cacă pe covor,
‪înfige sticksuri în ea și zice ‪că acum locuiește aici un arici.”
‪E prea mult.
‪Nu mai stai la părinți așa des ca înainte.
‪Acum câțiva ani, totuși,
‪am stat o vreme cu părinții, ‪din cauza unei situații și…
‪am fost îngrozită,
‪pentru că credeam ‪că o să ne spargem capetele.
‪De fapt, a fost o perioadă minunată. ‪A fost nemaipomenit.
‪Aveam timp de desenat, ‪de luat micul dejun împreună.
‪Stăteam în același loc ‪în care stăteam când eram mică.
‪Erau cinci tipuri diferite de cârnați.
‪Uneori deschideam frigiderul ‪doar ca să număr cârnații.
‪Niciunul nu era strâmb sau răsucit.
‪Și doar atât și era deja fascinant.
‪Aveam hainele spălate, călcate și cusute.
‪Toate bluzele mele au găuri. Asta e.
‪Abia aștept să-mi dea cineva o foarfecă
‪când eticheta mă mănâncă.
‪Și îmi pierd răbdarea,
‪și se rupe cu franjuri.
‪Și mama mi le-a cusut pe toate.
‪Dar au fost și momente ‪când mi-am dat seama:
‪„A, da.
‪I-am lăsat singuri mult timp.”
‪De exemplu, la un moment dat ‪am vrut să fac o baie.
‪Baia e la etaj și lăsasem să curgă apa, ‪să se umple cada.
‪Mama a auzit, de jos, ‪și urca scările în fugă, strigând:
‪„Vrei să faci baie? Faci baie? ‪Nu te supăra, nu se poate!”
‪„Cum? De ce?”
‪A intrat în baie: „Da, nu poți.
‪Pentru că apa e prea rece pentru asta.
‪Tata a setat-o așa.
‪Poți doar să faci duș, ‪nu poți să faci baie.”
‪Despre asta, trebuie să vă spun
‪că am rămas năucă,
‪pentru că, cu câțiva ani înainte,
‪părinții trecuseră pe energie geotermală.
‪Au dat o grămadă de bani ‪pe încălzirea geotermală.
‪Tata calculase totul.
‪De cum ai mei ar fi ajuns la 90 de ani,
‪s-ar fi amortizat cheltuiala.
‪Știu și cum s-a construit. ‪Cu un utilaj de forare.
‪Credeam că sapă după dinozauri. Ce-i asta?
‪Au făcut o gaură în curtea ‪din fața casei părinților.
‪Nu sunt expertă în geologie ‪sau în încălzire,
‪dar după mine, geotermal însemna
‪că forează până în miezul Pământului.
‪Pentru mine, încălzire geotermală ‪însemna că ai mei au tarif fix de lavă.
‪Că apa fierbea permanent la ei.
‪De ce naiba să n-o folosești?
‪Nu, tata a aflat ‪că poți economisi câțiva cenți
‪dacă o dai mai încet puțin.
‪Am rămas înmărmurită.
‪Mă uitam la mama și am zis: „Stai puțin!
‪Ție îți plăcea mult să faci baie.
‪Nu poți să faci baie? ‪Dar adorai să faci baie!”
‪Mama era regina apei de baie.
‪Când eram mică, mereu făcea baie.
‪Și-mi zice:
‪„Păi, dacă vreau să fac baie, ‪iau oala de paste, aia mare,
‪și fierb niște apă.”
‪„Și după aia urci afurisitele de scări ‪cu apa fiartă în brațe?”
‪„Faceți baie ca pe timpul războiului?”
‪Cât de ciudată e situația asta?
‪„Nu poți. Tata așa a setat-o.”
‪Și tata aude conversația.
‪Îl aud că strigă:
‪„Da, da, lasă că o reglez acum!” ‪Dar era nervos.
‪De ce era furios?
‪Pe ăia, pe mine, pe noi, pe lavă? ‪De ce era așa furios?
‪Ce aiurea e!
‪Te gândești: „Am niște părinți ciudați.
‪Îi iubesc, dar sunt ciudați.”
‪Acum e amuzant, ‪dar în adolescență era stânjenitor.
‪Despre toată familia ta crezi: ‪„Dumnezeule, ce ciudați sunteți, toți!”
‪Îmbătrânești și te gândești:
‪„Doamne, ce ciudați sunteți!
‪Sunteți ciudați, dar sunteți ciudații mei. ‪Pe undeva e mișto.”
‪De asta există tradiții ciudate ‪în fiecare familie.
‪La noi e așa.
‪Scena nativității ‪o amenajăm pe 6 decembrie.
‪Și stă acolo, grajdul ăla.
‪Dar pentru noi, Iisus nu s-a născut încă.
‪Desigur, încă nu e 24. ‪Suntem foarte logici.
‪Așa că, până se naște, ‪Iisus stă în spatele leagănului.
‪Alți copii stau în pântece, ‪dar el doar în spatele unui dulap prăfuit.
‪La un moment dat, ‪s-a întâmplat ce era de așteptat.
‪Iisus a dispărut.
‪Iisus a dispărut. Nu știu ‪dacă l-a mâncat pisica, sau cum.
‪Sau dacă a fost aspirat. ‪Vai! E cu bunica în rai.
‪Habar n-am unde s-a dus.
‪Oricum, desigur, a trebuit să-l înlocuim.
‪Nu poți avea un leagăn gol de Crăciun.
‪Cât de sinistru ar fi?
‪Cineva trebuia să fie Iisus!
‪Așa că am început să punem jucării acolo.
‪Într-un an, constructorul de la Playmobil.
‪A fost cool! ‪Avea mustață și o lopată în mână.
‪În alt an, a fost Polly Pocket. ‪Am reușit s-o bag.
‪Mai multă diversitate în sectorul Iisus.
‪Apoi un happy hippo dintr-un ou Kinder. ‪Și ăla a fost bun.
‪Apoi, ne-am apucat de supereroi.
‪E greu să-i calci pe urme lui Iisus.
‪Trebuie să ai ceva de oferit.
‪Era o treabă demnă de Batman.
‪Batman a fost Iisus timp de trei ani.
‪Păi, nu? Gotham, Betleem care-i diferența?
‪Iar diversitatea asta ‪e mai mult în spiritul lui Iisus.
‪Oricine poate răspândi mesajul lui Iisus. ‪Mesajul iubirii.
‪De ce nu Batman? ‪Iar pentru mine, ăsta e Crăciunul.
‪Nu poveștile astea vechi din Biblie,
‪ci ce trăiești cu prietenii ‪și cu zăpăciții tăi acasă.
‪Fiecare are propriul moment special.
‪Crăciunul e diferit pentru toți.
‪Nu contează dacă de Crăciun ‪bei până cazi sub masă.
‪Sau dacă dai copiilor tăi cadou ‪păpuși Barbie ieftine din Polonia.
‪Sau dacă ai un arici maro ‪care stă pe covor, la tine acasă.
‪Pentru mine, e Crăciunul ‪doar dacă Batman stă în leagăn.
‪Noapte liniștită
‪Noapte sfântă
‪Fiul Domnului, Batman, râde
‪Iisus stă pe după dulap
‪Unde nu-l va găsi nimeni
‪Batman salvatorul e aici
‪Noapte liniștită
‪Noapte sfântă
‪Prăjiturele de casă am făcut
‪În vitrină, niște porcării de pâslă
‪Respirația îți pute a ciuperci cu usturoi
‪Nu cumva să deschizi gura
‪Ține gura bine închisă
‪Crăciun fericit! Asta a fost, dragilor! ‪Mergeți sănătoși acasă!
‪Mă bucur că ați fost aici, ‪sărbători fericite!
‪Dăruiți-vă ceva drăguț!
‪Beți ceva bun!
‪Noapte liniștită
‪Noapte sfântă
‪Sper că v-ați distrat
‪Acum, ieșiți și simțiți-vă bine
‪Nu uitați că pruncul Iisus ‪Poate să vadă chiar tot
‪Oameni buni, spectacolul s-a încheiat
‪Mă duc acasă călare pe poneiul meu
‪Crăciun fericit!
‪Vă mulțumesc!
‪Subtitrarea: Bogdan DeLia