Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
HVA ER DET SOM HAR RAMMET OSS?
JA, DET ER ET VIRUS. ET VIRUS FORHOLDER SEG IKKE TIL MORAL.
MEN DET ER DEFINITIVT MER ENN ET VIRUS.
IFØLGE ENKELTE ER DETTE GUDS MÅTE Å VEKKE OSS PÅ.
ARUNDHATI ROY "PANDEMIEN ER EN PORTAL"
EN DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Kinesiske helsemyndigheter prøver å identifisere viruset
som har forårsaket et utbrudd av lungebetennelse i Wuhan.
Vi har kontroll. Det handler om én person som har reist hit fra Kina.
Vi er godt forberedt. Vi har de beste folkene i verden.
Stadig mer tyder på stor spredning. Flere nye tilfeller rapporteres hver time.
Hele verden må passe på.
Hele verden må handle og forberede seg på flere syke.
Vi må bare vaske hendene, så enkelt er det.
Verden helseorganisasjon overvåker utbruddet døgnet rundt.
Vi er svært bekymret for den kraftige spredningen, de alvorlige symptomene
og den urovekkende mangelen på vilje til å handle.
Vi vurderer det derfor slik
at covid-19 kan betraktes som en pandemi.
9896 SMITTEDE - 213 DØDE JANUAR
WUHAN, KINA
Da jeg våknet i morges,
så jeg at sykehusene i Wuhan hadde akutt behov for frivillige
som kan hjelpe personalet med å komme på jobb.
Myndighetene har ikke løst pendleproblemet under nedstengningen.
VIDEOBLOGGER
Så jeg meldte meg med en gang.
Jeg skal hente min første helsearbeider.
Selv om det er nyttår, er det veldig stille i byen.
Det føles ikke som nyttår.
-Takk! -Ingen årsak.
Så tidlig du måtte stå opp. Når la du deg?
-Jeg har sovet en time i natt. -Takk for at du gjør dette.
Jeg vet ikke når det vil ta slutt, for det blir bare verre.
-Fremdeles? -Ja, de bekreftede tilfellene øker daglig.
Dødstallene øker.
Det er sant, jeg tok med et N95-munnbind til deg.
-Jeg legger det her. -Takk.
-Tusen takk. Dra hjem og sov nå. -Ja da. Bare hyggelig. Ha det.
Dette er sprit.
Jeg skal hjem til en venn
siden vi ikke kan feire nyttår med familiene våre i Wuhan.
Godt nyttår! Skål!
Slik ser en nyttårsmiddag ut i Wuhan nå.
Annerledes.
Dette var godt.
TEHERAN, IRAN
Det er en urovekkende tid.
Pass på dere selv og familien deres.
Ikke stol på myndighetene. De gir blaffen.
De har verken forutsetninger for eller råd til å hjelpe dere.
Hva er dette? Du skal jo bare hente frukt.
Kirurgen er klar for operasjon.
Ja vel, da skal jeg ta hjertet ditt.
-Så rart det føles. -Ingenting får røre ved noe.
-Hvor lenge må de ligge ute? -Vi får lese om det. Jeg vet ikke.
Farah skriver:
"Det er panikk her også på grunn av viruset."
I Libanon?
"Vi har hatt smittetilfeller. Myndighetene er selvsagt ikke rustet for en krise."
-Som her i Iran. -Ja.
Paven ba en forbønn via videolink
for de som er syke, og for at smitten skal gå over.
Paven ba også for legene og sykepleierne
som arbeider i frontlinjen i denne krigen.
Det føles som om noe glir ut av hendene på en…
…som man prøver å holde fast ved.
Jeg savner andre mennesker.
Veldig.
Alt er så usikkert, og man ser ingen ende på det.
Ingen vet hvor lenge vi må være i karantene.
Men…
…likevel…
…vet jeg at det kommer til å gå over.
Vi kommer gjennom dette.
LONDON, STORBRITANNIA
Det føles uvirkelig.
Dystopisk.
DOKUMENTARFILMSKAPER
Ta litt grønt.
-For et vakkert tre, Farah. -Ja, virkelig.
Det hjelper nok ikke noe særlig, men…
Vi gjør vårt beste. Munnbindene er utsolgt.
-Det er bedre enn ingenting. -Ja.
EN NY VERDEN
STORBRITANNIA NEDSTENGT
DU TRENGS I KRIGEN MOT VIRUSET
London våkner til dag fire av en landsomfattende nedstengning
og nyheten om at statsministeren har testet positivt for korona.
Jeg har milde symptomer på koronasmitte
med feber og hoste.
Også helseministeren har symptomer.
Jeg vil hjelpe til fordi jeg tror at jeg kan. Det er ikke min første krise.
Jeg har sendt over hundre søknader til selskapene som er i virksomhet.
Jeg tilbyr meg å hjelpe til i helsevesenet.
Det er størst behov for sykehusmedarbeidere.
Dette er tungt. "Sykehusportør".
Da frakter man lik til og fra likhuset.
Det kunne jeg aldri orket.
Men å vaske, desinfisere og tørke…
Det blir bra.
Nå har jeg fått svar.
Direkte. Det er merkelige tider. Vi får se hvordan det går.
-Jeg elsker deg, Hassan. -Og jeg elsker deg.
Jeg har søkt jobb som sykehusrengjører.
Men du skulle bli bonde. Det er mye kulere.
Jeg vet det, men det må bli den som svarer først.
Nei, bli bonde så vi kan spise frukt
og bo på en bondegård. Det høres bedre ut enn å vaske.
-Jeg tar jobben jeg får svar fra først. -OK.
FAVELAEN PARAISÓPOLIS SÃO PAULO, BRASIL
Innbyggerne i favelaen er livredde for hva pandemien kan forårsake
i folketette områder som forsømmes av myndighetene.
Skynd dere!
EVENTARRANGØR
Andre avkjøring, ikke sant?
Paraisópolis er en av São Paulos største favelaer med 100 000 innbyggere.
Der han står og vinker.
Vi har ikke hatt noen pålitelig ambulansetjeneste før nå.
Ta med oksygenet.
Slapp av.
Jeg gir ham oksygen med en gang.
Jeg vet at det er ubehagelig, men du må ta det med ro.
Sjekk legitimasjon før vi tar ham med oss.
Slapp av, Igor.
Pust inn oksygenet.
Den uka pandemien begynte å øke i Paraisópolis,
var jeg hjemme med bihulebetennelse og åt medisiner.
Det var frustrerende å sitte hjemme.
-Kan jeg kjøre? -Ja. Vent… Ja, kjør nå.
Så jeg ble kartleser i ambulansen.
Jeg finner fram i smugene
og kjenner folk her fordi jeg har jobbet i området.
Jeg har en 87 år gammel pasient.
Han er svært svak og har vondt i kroppen.
OK, jeg kommer.
-Takk. -Greit, vi ses.
Det er ingen som passer bedre til denne jobben enn meg.
Hei. Noe å gjøre?
-En pasient i seng 17. -OK.
Hei, hvordan går det? Jeg heter dr. Henderson.
LEGE VED UNIVERSITETSSYKEHUSET I MIAMI
Er du andpusten? Har du pustevansker?
Ikke? OK.
Hele livet mitt har nok vært med på
å forberede meg på denne katastrofen.
-Gjør det vondt? -Ja.
-Er det vanskelig å puste? -Ja.
Pandemien har lært meg
at hvis man er forberedt, trenger man ikke forberede seg.
UNIVERSITETSSYKEHUSET I MIAMI
Jeg er lege, jeg håndterer kriser og kjenner til det urettferdige i systemene,
så jeg har forberedt meg på det verste.
Han bør nok opereres akutt, men du vet…
-Ja. -OK.
-Jeg ville at du skulle vite det. -Takk.
-Ha det bra. -I like måte. Ha det.
Krisen øker i omfang. Myndighetene må ta kontroll over situasjonen.
Hvis det fortsetter slik, blir det som på Elmhurst Hospital i New York.
Svært få tiltak…
Jeg prøver ikke å ta med jobben hjem,
men når jeg ser hva myndighetene gjør, blir jeg forbannet.
Det er skremmende å se alle som kommer inn…
-Er de yngre nå? -De er yngre, sykere…
Jeg jobber på et spesialistsykehus for kreft og øyesykdommer.
Men de pasientene er blitt færre, og det er blitt flere covid-pasienter.
Dette tar ikke slutt innen overskuelig framtid.
Den største påkjenningen på jobben…
…er å erklære mennesker døde. Man går inn…
-Første gang, som assistentlege… -Ja, det er tungt.
Denne personen levde nettopp, men ikke nå mer.
Og så skal man erklære personen død. Man sjekker alle kriterier.
Brystkassen er stille, pupillene reagerer ikke, ingen puls, ingen smerterefleks.
Det er så sørgelig når noen dør alene uten familien hos seg.
Før var det sjelden for meg, men nå er det en eller to hver dag.
På søndag tror jeg at jeg erklærte fire pasienter døde.
Det er forferdelig. Jeg vil ikke bli avstumpet.
-Skjønner du? -Jeg skulle til å si det.
Hør etter.
Det er innført unntakstilstand på grunn av koronaviruset.
Dette er togstasjonen i Wuhan.
Jeg har vært ute og gått
Det føles uvirkelig.
Jeg snakker sjelden med noen lenger…
Det føles som verdens undergang.
Det er ubeskrivelig rart.
Jeg har merket at jeg tenker mer
På alt det jeg har glemt å gjøre
Det er en spøkelsesby.
Ikke minn meg på mine svakheter
VI KLARER DETTE SAMMEN
Jeg har ikke glemt dem
VERDENS HELSEORGANISASJON WHO GENÈVE, SVEITS
-Dette blir mitt første intervju. -Ja.
Det føles godt at det blir med mitt kontinent.
Jeg har fulgt med på dette.
GENERALDIREKTØR I WHO
Dr. Tedros, er WHO klar for oppgaven
med å bistå verden i arbeidet med pandemien?
Vi erklærte global nødsituasjon,
som er det høyeste nivået, 30. januar.
Da var de fleste landene ikke rammet ennå.
Jeg var svært bekymret. Etter å ha besøkt Kina i januar,
sa jeg at viruset er samfunnets fiende nummer én.
At viruset er farlig,
men at vi har tid til å handle.
Det var i februar og i begynnelsen av mars.
Men nå… er det som det er.
Det er en skremmende situasjon. Folk bør holde seg hjemme.
Vi har sagt: "Hold deg hjemme hvis du er syk."
Vi har endret det: "Bli hjemme hvis du ikke føler deg bra, og ring lege…"
Bare si hva jeg skal si.
-"Hold deg hjemme om du har symptomer." -Det er slik det står.
Kommer det en vaksine?
Vi skal gjøre alt for å lage en vaksine, men…
Det er så mange ting som må bli riktig.
Alle vil ha en vaksine, men vi kan ikke garantere noe.
Kan vi gå gjennom det første stykket?
"Alle vil at det skal ta slutt, men faktum er at det er langt fra over."
-Det er sterke ord. Er alle fornøyde? -Ja.
Noen beskriver det som om vi er i stormens øye.
Og det stemmer, for vi koordinerer tiltakene.
Den eneste måten å få slutt på dette på, er å få laget vaksinen.
OXFORD UNIVERSITET STORBRITANNIA
Den raskest utviklede vaksinen hittil er en kusmavaksine, og det tok fire år.
VAKSINOLOG
Presset ligger ikke i selve letingen,
men i å rydde unna hindre som kan sinke oss,
prøve å gjøre alt samtidig,
og finne ut hvordan vi skal gjøre det uten at det blir feil.
Vi har gått ut fra et produkt som vi vet er trygt.
Vi vet hvordan det skal framstilles.
Vi vet hvilken dose vi vil bruke,
og at den gir ønskelige immunologiske reaksjoner. Det har spart tid.
Hei på dere. Det har vært en tøff dag i dag.
Det har oppstått problemer på klinikken og i produksjonen som vi skal gjennomgå.
Min oppgave er å dra i gang prosessen.
Og å ordne finansiering. Vi har problemer å løse, men ingen penger.
To mistenkt alvorlige bivirkninger er rapportert i dag.
En person hadde 40,5 i feber to døgn etter vaksinering.
Det er definitivt vaksinerelatert.
Problemet er at man ikke vet hvor kraftig immunreaksjonen bør være
for å gi beskyttelse, siden vi ikke har noen vaksine mot andre koronavirus.
For andre sykdommer kan prosessen ta flere år.
-Vi prøver å komprimere det til dager. -Ja, timer.
Vi visste ingenting om viruset, men har lært ting etter hvert.
Det som gjør meg så beklemt, er at når politikken svikter,
gjør den tekniske kunnskapen ingen nytte.
Vi kan ikke stoppe pandemien hvis vi ikke vet hvem som smittes.
Vårt budskap til alle land er enkelt:
Test, test, test.
3 110 786 SMITTEDE - 229 579 DØDE APRIL
Synes du fremdeles at jeg er varm? Jeg begynte å kjenne det etter frokost.
Da vi klemte hverandre, var du varm.
Ja, jeg har følt meg febril en stund, og du synes at jeg kjennes varm.
Varme innefra.
Legevakta i Teheran.
Trykk 1 om dere har spørsmål om koronaviruset.
Jeg kjenner at det skjer noe.
Jeg har spørsmål om symptomene mine.
I går kveld, det var kanskje et slags panikkanfall,
men det føltes som om jeg ikke fikk surstoff på noen minutter.
Har du hatt feber?
Nei, ingen feber.
-Hoste? -Nei, ingen hoste heller.
De fleste symptomene stemmer
med halsbrann og magesyrerefluks.
De andre symptomene høres ut som
de kan være stress- og angstrelatert.
-Nå? -Hold den stille. Den er kjempefin!
Det er din nyttårsgave.
Den er kjempefin.
Kyss meg
En siste gang
Og i evighet
Når jeg søker etter min skjebne
Det har ligget tre døde her hele morgenen.
De døde i løpet av natten, men foreløpig har ingen tatt hånd om dem.
Dette er arbeidssituasjonen for leger og sykepleiere.
Jeg er svært bekymret for familien, vennene og alle som bor i byen.
Nå har du sett ham. Nå må du gå.
Jeg leste nettopp i frivilliggruppa
at noen i Hanyang-gruppa er blitt smittet.
Foreløpig vet vi ikke om det er en sjåfør eller en sykehusansatt.
Men de har stoppet…
…all kjøring av sykehuspersonale for å unngå spredning.
Se, et NHS-skilt.
Ja da!
"Renholdsarbeider."
Det ser falskt ut, men er ekte.
Jeg har aldri vært så stolt av å ha fått et skilt før.
Vi får se hvordan det går.
WHIPPS CROSS UNIVERSITETSSYKEHUS
Hvor er Louise?
Covid-19-avdeling. Adgang forbudt, besøk forbudt…
Det er skummelt bare å komme hit.
Det første man må gjøre er å gå ut med risikoavfall.
Det er en usynlig fiende, så jeg er livredd.
Alt dette har vært hos pasientene.
-Så alt skal rengjøres? -Ja, tørk sånn.
Når du er ferdig, legger du den til siden.
OK.
Albert er til stor hjelp. Han minner meg stadig på:
"Tenk på din egen og familiens helse. Husk munnbind. Vask hendene."
Det er viktig at jeg gjør alt riktig.
Ved å rengjøre beskytter jeg leger og sykepleiere
og sørger for at pasientene får være i et rent og infeksjonsfritt miljø.
Jeg har hatt tre vakter på sykehuset hittil.
Det er for jævlig, rett og slett.
Jeg har fått vite at 400 av personalet er syke.
Så å si alle hoster.
Sykepleierne er overarbeidet. De som er på min avdeling…
…jobber 60 timer i uka.
De er frustrerte og slitne.
Og de aner ikke hva som vil skje.
Vi har ventet siden elleve i går kveld.
Vi er mange som venter. De sier at det ikke er hjelp å få.
Det finnes ingen leger.
Det er…
Det er forferdelig. Det skal ikke være sånn.
Det er bare forferdelig.
Nå har det aller verste skjedd.
Man reagerer på frykt på tre måter. Den første er handlingslammelse.
Den andre er å flykte, og den tredje er å gjøre noe med det.
Nå er Teletubby-drakta på.
Jeg er gammel.
INTENSIVLEGE PÅ ALMENARA SYKEHUS
COVID-19-INTENSIVAVDELING
Vi tar bort respiratoren og setter en oksygenslange i nesa.
På denne siden ligger det fire pasienter, og der fire til.
En er nybakt mamma som ikke får oksygen lenger.
Jeg vet hvem hun er.
Hun skal flyttes dit.
Jeg må få ut en pasient som er stabil og frigjøre en respirator til en annen.
Dette krever mye personale.
Mine medarbeidere er unge, ikke jeg.
Jeg er 55 år, fyller 56 i år.
Men jeg jobber vaktene mine uansett.
Jeg kan ikke si at de kan gå hjem og bli igjen her alene.
Men klokka er 11. Alt dette kan spre smitte til personalet.
Deres jobb er veldig viktig, den er helt nødvendig. Vi trenger dere.
Jeg vet at dere er redde. Det er vi også.
Det er alle her, for vi har familier hjemme.
Dere har dessuten mistet en kollega.
Nettopp derfor må vi beskytte oss.
Ja, men du kan ikke komme tre timer for sent, for da ser det sånn ut.
Og sånn det er nå,
utsetter du både deg selv og oss andre for risiko.
Og hvis vi blir syke,
kan ingen ta seg av deg og andre når dere blir syke.
Hvis vi ikke gjør vår skjerv, så går det ikke. Forstått?
-Vi har aldri hatt så mange her. -Det ble verre over natten.
Hvis kurven holdt på å flate ut, ville det ikke sett slik ut.
Folk burde komme hit og se hvordan det går
når man ikke gjør sin plikt og holder seg hjemme.
Jeg har aldri sett så mange mennesker dø.
Sykdomsforløpet er raskt, så vi har ingen mulighet til å hjelpe dem.
Denne pandemien blottlegger mangler i allmennkunnskap og helsevesen.
Med bedre utdanning ville folk tatt det på større alvor.
Det er Perus forbannelse.
Hei.
Hei, Aldair!
Hvordan har han det?
Han kan sitte litt mer oppreist.
Han ligger for lavt. Skal jeg hjelpe til med å løfte ham?
Hei, Aldair.
Hvordan har du det?
Sånn passe?
Ja, jeg forstår.
Høyere.
Dytt fra med beina. En, to, tre. Sånn, ja.
-Har han hatt feber? -Ja, i morges.
ESSALUD SYKEHUS
Vi tester i mindre grad enn de fleste andre land,
så man frykter at de offisielle indiske dødstallene er kraftig underrapportert.
-Det begynner å nærme seg. -Prøv å slappe av.
Jeg er nervøs og anspent. Jeg er bekymret for situasjonen i Delhi.
Hvordan har du det?
Jeg har det bra. Iblant bra, iblant greit.
Og barnet?
Det rører på seg.
Om dagen kjenner jeg det ikke, men om natten gjør jeg det.
-Det betyr at barnet er aktivt. -Ja, det er det.
Det er bra. Sist lå barnet med setet ned.
Vi skal ta en ny ultralyd for å se om det er har snudd seg.
OK.
Deretter skal vi avgjøre hvordan fødselen skal gå til.
Ved neste besøk vet vi antakelig mer om hvordan den vil bli.
-Unngå å gå ut. -Vi går ikke ut.
Ikke utsett dere for pandemien.
-Takk. -Vær så god. Pass på dere selv.
-Da ses vi neste uke? -Ja, med resultatet.
-Hvordan føles det? -Jeg blir så urolig av å være innendørs.
Luken er åpen. Ta pakken og lukk luken. Takk.
Siden vi ikke får kjøre helsepersonell lenger, kjører jeg ut medisiner.
Forhåpentlig er det mindre risikabelt.
Jeg er på vei til Wugang sykehus. Jeg er snart framme.
OK, jeg venter utenfor porten.
Jeg ringer når jeg er der.
Ha det.
Hu Zhigous kone?
-Hvem skal ha medisinen? -Mannen min.
-Er han smittet? -Han er alvorlig syk.
-Alvorlig? Men dere andre har det bra? -Bare sånn passe.
-Ligger han på sykehus? -Ja.
-Trenger du skyss? -Det er her borte.
Men det er tungt likevel.
Hvordan går behandlingen?
Han er litt bedre nå. Dette er røntgenbildene.
Dette er de delene av lungene som er påvirket.
Herregud… Hva slags behandling får han?
Antibiotika og hormonbehandling.
-Ble han smittet på jobben? -Ja, han jobber i poliklinikk.
-OK. -Tusen takk.
Ingen årsak.
Det må være hardt for ham. Ta godt vare på familien.
Ha det.
Ektemannens tilstand er alvorlig, men hun er fremdeles positiv.
Hvordan skal det gå?
Jeg er bekymret for resten av verden.
Men uansett hva som skjer, til alle i byen vår er utenfor fare,
skal jeg fortsette å jobbe som frivillig.
Om natten er jeg lege.
Om dagen er jeg samfunnsaktivist og organisator.
Jeg har mye å gjøre. For mye, synes kona.
TEATER
-Du er lege, ikke sant? -Jo.
-Hvor? -På universitetssykehuset.
-Jeg tror du skrev meg inn i går. -Det gjorde jeg nok.
-Takk. -Ingen årsak.
De fleste vi hjelper ute i byen i vårt pandemihjelpearbeid,
er middelaldrende svarte menn.
Jeg kommer.
-OK, doktor. -OK.
Krisen avslører hvor forsømt disse delene av samfunnet er.
VELKOMMEN TIL OVERTOWN
-Hvordan går det? -Bra, og med deg?
-Jeg heter Armen. -Tasha.
Er du frivillig her?
Vi åpnet siden folk ikke hadde noe sted å vaske hendene.
De måtte gå flere kilometer til et toalett.
Vi åpnet dusjene for deres skyld og for å belyse hva myndighetene ikke gjør.
-OK. -OK?
-Covid er en hard prøvelse. -Ja.
Det er tungt. Å miste boligen var verst.
-Har du håndklær? -Ja, her er håndklær og toalettsaker.
Du må bytte munnbind. Det er for gammelt.
-Her er et i stoff. Liker du blomster? -Ja.
-Det passer ganske godt. -Takk.
-De tror man kan vifte med tryllestaven… -Så er alt løst.
Det vi gjør her, er ting som countyet og byen burde gjort.
De burde behandle folk som mennesker.
Det rare er at Miamis bykjerne ligger der borte.
Det er bare tre kilometer unna.
Men forventet livstid er 15 år mer der
enn her i Overtown.
Det er et stikk i fingeren.
Som sagt vil det vise… Går det bra?
…om du har vært smittet for to uker siden eller mer.
Jeg har så tynne fingrer, så ikke stikk igjennom.
-Har du hatt symptomer? -Ja.
-Hva da? -Vondt i halsen, hoste, diaré.
-Det tar et kvarter. -OK.
Vi får vente i et kvarter.
Om jeg er gravid, er barnet ditt.
Jeg beklager.
Situasjonen forverrer seg. Jeg kan forestille meg hvordan du har det.
Telefonen min er blitt nødtelefon for hele området.
Negativ.
Sånn flaks.
Du kan slappe av, jeg er ikke gravid.
Denne gangen hadde du flaks.
Vi trengte en privat ambulansetjeneste, for byens ambulanser kommer ikke hit.
Det ble mulig takket være pengegaver.
Myndighetene hjelper aldri favelaen. Ikke under pandemien heller.
Be noen om å møte oss der, så kommer vi straks.
Han må parkere.
Når vi kommer inn til dem, er det tydelig
at covid er det minste problemet for en del av familiene her.
Snu henne dit.
Og hodet?
OK, ta tak her nede.
Brett stoffet rundt så det ikke faller av.
Forsiktig.
Pass føttene!
Det kommer til å gå bra. Vi tar oss av barna.
Sakte.
-Inn i ambulansen. -Hvor er båren?
Vi har ingen båre.
Dette er ingen spøk. Covid er ingen spøk.
-Dra hitover. -Vent!
Gå ditover så vi får likevekt.
Hvor er legitimasjonen hennes?
Den er her inne. Ta det rolig.
-Takk for hjelpen, Renata. -Det er bare å ringe.
Jeg er her, mamma. Jeg er her hos deg.
HOLD DEG HJEMME BESKYTT HELSEVESENET
Jeg har endret profilbilde. "Bli hjemme, hjelp helsevesenet." Her er tvitringen.
Det er en ære å få vaske på covid-avdelingene.
London har vært mitt hjem siden jeg forlot Syria.
Dette er det minste jeg kan gjøre for mine medmennesker og helsearbeiderne.
61 000… Noe sånt.
Det handler ikke om antallet,
men det er fantastisk at et så viktig budskap når ut.
Jeg har lagt ut en lenke til sykehuset der jeg vasker, så folk kan gi penger.
Det har mange likt. Og en lenke til å gi til Choose Love.
-En hjelpeorganisasjon Farah jobber for. -Ja.
Dette savner sidestykke.
Jeg og mine kolleger har det til felles at vi ikke er født i Storbritannia.
Vi har kommet hit som flyktninger fra mer enn ti ulike land.
Det er de som holder sykehusene i gang. Min fortelling har spredd seg.
Jeg vil gi kollegene oppmerksomhet, så jeg deler bilder og fortellinger.
Dette er min kollega Gimba.
Hun er den beste kvinnen jeg har møtt.
Kjæresten din kommer til å kveste deg.
Hun har jobbet som postvert lenge. Hun ordner mat til pasientene.
-Vet du hvor telefonen min er? -Hva sa du?
-Telefonen min. Jeg trenger den. -Telefonen din er her.
-Og åpne vinduet. -Ja, jeg kan åpne det bak deg.
-Skal jeg lade telefonen? -Nei, den er fulladet.
-Det er bra. -Takk.
Hvor er teen min?
-Du har sølt på golvet. -Unnskyld.
Du søler der jeg har vasket.
-Vil du at jeg skal sette teen i halsen? -Nei, vær så snill.
Gimba sier ikke mer.
De har funnet en nigeriansk sykepleier som hadde covid-19, død i Brooklyn.
-Fra Nigeria? -Ja, men hun bodde i New York.
Hun fikk covid-19 og døde i sitt hjem.
Jeg tror ikke på det som skrives på Facebook. Jeg tror ikke på det.
Det er annerledes i USA enn her.
Uten penger får man ingen helsehjelp i Nigeria.
Men da koronaviruset kom til Nigeria,
sa staten at man skulle få gratis helsehjelp.
-I Syria bomber staten sykehus. -Nei. Hvorfor det?
Fordi sykehusene tar imot pasienter som er regimekritikere
og gir dem behandling.
Derfor bomber de sykehusene.
Derfor ber jeg Gud forbarme seg.
"Tilgi oss. Forbarm deg over dine barn i hele verden."
For dette er forferdelig. Aldri i mitt liv har jeg hørt om en sånn sykdom.
Det har jeg aldri gjort.
-Ikke vær lei deg, Gimba. -Jeg er ikke lei meg. Jeg er sint.
-Hvorfor er du sint? -Jeg er opprørt. Dette er ikke bra.
Med tanke på hvordan pandemien har påvirket vår mentale helse,
fortell om hvordan dere har prioritert egenpleie i det siste.
Jeg har flere ulike roller i samfunnet.
Jeg jobber fremdeles fulltid på universitetssykehuset i Miami,
og jeg har en samordnende rolle i Dream Defenders.
Med så mange kriser på en gang
er det vanskelig for meg å komme på
når jeg skal få tid til å tenke på min egen mentale helse.
Men jeg kjenner at jeg har det best når jeg er sammen med familien.
Med kona og ungene.
Veldig godt.
Da kan jeg smile og le og glemme alt det andre for en stund.
-Gjorde jeg det? -Ja.
Spiste du den opp?
Hun sa ja.
Når samfunnet raser sammen på denne måten,
har vi en mulighet til å bygge opp noe bedre.
Men det finnes krefter som trekker i motsatt retning.
Jeg ble raseprofilert utenfor huset vårt. Slik jeg tolket situasjonen,
prøvde han å framprovosere en reaksjon. Jeg er glad jeg behersket meg.
Jeg kunne fått elsjokk eller blitt skutt.
Han hadde ikke munnbind. Han var rasende.
Han spyttet meg i ansiktet, tok meg i ansiktet.
Kona roet ham ned. Hun viste ID for å bevise at vi bodde der.
Datteren min så på tegnefilm på PC-en
like ved overvåkningsskjermen, så hun så alt.
På grunn av det dukker hun så fort hun ser en politibetjent fra bilen.
Hun vil ikke at politiet skal se henne.
Hun tror hun skal bli arrestert.
Og…
Når en seksåring gjør noe sånt,
gjemmer seg fordi hun tror at politiet skal skade henne,
da er hun ikke noe troskyldig barn mer.
Jeg hadde det fælt i begynnelsen.
Jeg var redd for hvordan folk skulle se på meg
når de hørte min historie.
Men det var like etter at jeg hadde kommet ut fra fengselet.
Jeg oppdaget noe.
Folk vil ikke se at andre gjør noe godt.
Man er stigmatisert. Har man gjort noe galt,
vil de at man skal leve opp til bildet de har av en som et dårlig menneske.
Hvordan kan noen som har sittet inne, hjelpe andre?
Det er umulig. Det er like uforenelig som olje og vann.
De godtar det ikke.
Det gjelder spesielt når det er noen fra favelaen.
Jeg er ingen Mor Teresa bare fordi jeg nå hjelper andre.
Det er det minste jeg kan gjøre, om jeg har sittet inne eller ei.
Det samme gjelder Andy, som er sykepleier,
svart, homofil og gift med en annen mann.
Nå begynner han å grine.
Ja, du vet hvor blaut jeg er. Jeg kjenner meg igjen i det du sier.
Av og til lurer jeg på hvordan det blir når alt dette er over.
-Kommer det til å gå over? -Hvem vet?
Hvordan blir det å gå tilbake til normalen? Hva er normalen egentlig?
Jeg husker ikke lenger hva jeg gjorde før pandemien kom.
Akkurat.
Vi trenger tre stykker.
Du får ansvar for lufttilførsel. Jeg ordner en trakealkanyle.
Hører du meg, dr. López?
Jeg trenger en bronkoskoptilkopling.
Hei! Hvordan har du det, Aldair?
Hvordan har du det?
Vi skal hjelpe deg siden du ikke kan hoste.
Du skal få hjelp så du får puste bedre.
-Har du forklart det for familien? -Ja, jeg har snakket med mora.
Stakkars henne.
Hun må være fortvilet. Han er bare 15 år.
Hva vil du gjøre?
-Han vil ta den av. -Nei.
Nei.
Ned med hånden.
Takk.
Hvilket lag heier du på, Aldair?
Alianza?
-Universitario? -Universitario?
Seriøst? Kom igjen…
OK.
Av og til føles det overveldende med så mange pasienter.
Det er forferdelig.
Det er som…
…i filmen Titanic,
når livbåtene forsvinner.
Man vet hvordan det vil gå for de som er igjen.
Hallo?
Hei, Shohreh. Det er Sara.
Hei, Sara. Hvordan er det med deg?
Elskede venn… Vi er så mange som sørger.
Så du hvordan han fløy av sted som en fugl?
Så du hvor uskyldsfylt han forlot oss?
-Elskede venn… -Han var så lavmælt og vennlig.
Onkel som var så snill, lavmælt og vennlig.
-Og uskyldig, det var han alltid. -Ja, det var han.
Og han var så ensom og hjelpeløs da han forlot oss.
Han forlot verden og alle dens ting…
Verden har gått av skaftet. Vi er tvunget i kne.
Han har fred. Han har det bra der han er nå.
Han var så snill og godhjertet.
Ha det, vennen min.
Elskling.
Bare du
Kan få verden til å føles rett
Bare du
Kan få byrden til å føles lett
Bare du, om du hører meg
Kan få meg til å føle det jeg gjør…
I kjærlighetens navn…
…erklærer jeg dere rette ektefolk.
Du kan kysse din trolovede!
FØDSELSDAG I KARANTENE
-Er det godt? -Ja.
Bare du
OK!
Kan få det til å skje inni meg
For jeg vet nå
At jeg ser bare deg…
JEG ELSKER DEG
Hun er så søt, hun er meg så kjær.
Jeg savner deg så mye. Ordene strekker ikke til.
Jeg elsker deg!
Du er en drøm som er blitt sann
Og jeg er bare din
Still dere i en stor ring så vi får plass til morgenmøtet.
Vaksinasjoner for gruppe 4, under 55 år.
Det kommer inn fem pasienter om gangen hvert 20. minutt fra kl. 08.30.
FASE 2 I TESTINGEN AV ASTRAZENECAS OXFORD-VAKSINE, SOUTHAMPTON, UK
I denne studien…
FORSKNINGSSYKEPLEIER
…sammenlikner vi koronavirusvaksinen
med en kontrollgruppe som får en allerede testet vaksine mot hjernehinnebetennelse.
En viss prosent av deltakerne i dag får Oxford-vaksinen mot korona.
De andre får hjernehinnebetennelsesvaksinen.
1-1-9-7-3-3-8.
Du skal få vaksine. Pleier det å gå bra?
-Ja, det tror jeg. -OK.
-Har du det bra i dag? -Ja.
-Noen allergier? -Nei.
Du kan få litt vondt, det kan bli rødt og hovne opp.
-Det er helt normalt. -OK.
-OK? -Ja.
-Sånn. -OK.
Kan vi ha en fungerende vaksine ved årets slutt?
Det får vi vite ved å gjøre omfattende fase 3-tester
og vente og se om folk blir smittet. Først da vet vi om vaksinen fungerer.
Dette er et første steg mot å få det resultatet i framtiden.
Det er altså mulig, men ingenting vi kan garantere.
Det som kommer til å gi resultater, er vaksinering.
Ikke bare at vi har en vaksine som vi vet fungerer, men at folk blir vaksinert.
Det er over 7,5 milliarder mennesker som vil måtte vaksineres.
Det mest omfattende programmet er det vi har med AstraZeneca,
som har som mål å levere to milliarder doser på et år.
Men to milliarder doser holder ikke.
Det var avgjørende for universitetet å ha en samarbeidspartner
som skulle levere vaksine til hele verden, ikke bare rike land.
Vaksinering og vaksine er to ulike ting.
Å ha et system og en plan…
COVID-19 TEKNISK LEDELSE, WHO
…som gjør vaksinering mulig, er avgjørende.
De beste resultatene oppnår man ikke på egen hånd.
Man tar med seg alle som kan bidra, og jobber sammen.
Folk må få se det.
Hvis vi sier at det skal bli rettferdig, må det bli det.
ADMINISTRERENDE DIREKTØR WHO HELSEHJELPSPROGRAM
Det er den store prøven for verdens- samfunnet. Det finnes andre krefter.
Hvis de institusjonene som skal gjøre folk trygge, stadig undergraves,
må vi spørre oss hvem det er som undergraver dem.
Antallet smittede øker, og Donald Trump anklager nå WHO
for å forverre situasjonen i USA.
Jeg gir regjeringen ordre om å slutte å gi penger til Verdens helseorganisasjon
mens det foretas en utredning om WHOs rolle i den grove feilhåndteringen…
Jeg er blitt utsatt for rasistiske angrep.
Mine kolleger har mottatt drapstrusler så sent som i går.
Men det bryr vi oss ikke om. Vi tenker ikke på oss selv.
Vi tenker på verden, der mennesker dør.
Vet dere hva vi sier i WHO?
Vi trenger vaksine mot covid.
Men vi har ingen vaksine mot villedende nasjonalisme.
Vi har ingen vaksine mot ulikhet og fattigdom.
Hvis vi ikke tar tak i problemene
som WHO allerede har identifisert,
mangelen på samordning og internasjonal solidaritet,
så kan alle splittelser bli utnyttet av viruset.
Vi må bekjempe dette viruset sammen.
5 950 947 SMITTEDE - 384 060 DØDE MAI
Sving inn her.
Det er der, der de står. Pass deg!
Her.
-Ta med båren. -Hent båren.
-Fikk dere kontakt med henne? -Ja.
-Ble hun bevisstløs nå? -Nei, for ti minutter siden.
-Hvor er båren? -Den kommer.
Vi tar henne med. Jeg trenger legitimasjonen hennes.
Forsiktig.
-Hvem blir med? -Søsteren.
Skynd dere!
-Vi drar tilbake og ser til mora. -Det er den statlige ambulansens jobb.
-Hvorfor er vi her, Ricardo? -De er for trege.
De rykker ut, og så drar de.
Der kjører ambulansen.
Hva var det jeg sa? De var her og snudde.
-Drar de bare? -Ja.
Vi får ingen hjelp av dem.
-Hvor skal de? -De drar.
-Hun var veldig redd. -Hun hadde høyt blodtrykk.
-Har du mobil så du kan ta nummeret mitt? -Den lades.
Jeg skriver det på en lapp.
Hei, her kommer vi igjen.
-Du kan være rolig. -Har du høyt blodtrykk eller diabetes?
Jeg har diabetes.
Jeg har mistet søsteren og nevøen min
bare i løpet av de siste sju månedene.
De døde i løpet av to måneder.
-Pass på deg selv. -Og nå dette.
Gud være med deg. Du må prøve å holde deg rolig.
-Alt kommer til å løse seg. -OK.
Mamma betydde alt for meg.
Hun døde åtte måneder etter min bror.
Det var så rart. Jeg var hos henne.
Mamma ble syk, og jeg ringte etter hjelp,
men det tok tid for dem å komme siden det var helg.
Det var under karnevalet, så gatene var sperret.
Ambulansen kom ikke fram tidsnok.
Jeg påstår ikke at mamma døde på grunn av forsinkelsen,
men kanskje hadde hun ikke behøvd å dø.
Det var tungt. Det er fremdeles vanskelig for meg.
Jeg vil ikke at andre skal miste sine nære og kjære.
Det er vanskelig. Det er komplisert.
Det er enda en grunn til at jeg gjør dette nå.
I FRONTEN MOT COVID-19
Hvordan har du det?
Jeg føler meg ikke bra.
Jeg fikk ikke sove.
Hva sa sønnen din da han ringte?
-Han er opprørt. -Er han opprørt?
-Ja, svært opprørt. -Han vil selvsagt treffe mammaen sin.
Jeg vil treffe ham også, men jeg vet ikke når jeg får dra hjem.
Jeg vet det.
Hvis jeg kommer hjem.
KJÆRLIGHET TIL HELSEVESENET
-Hei. -Hei.
Hvordan går det? Vi har det bare bra.
Ja, gudskjelov har vi det bra også. Hvordan går det med dere?
Det går bra.
Hva gjør dere?
-Moren din lager fatteh. -Som jeg savner fatteh.
Det er lett å lage.
Jeg lagde makloubeh i går. Det ble kjempegodt.
-Var det godt? -Ja, det var det.
Så artig å høre.
Farah åt til hun stupte.
Men jeg hadde håpet at risen skulle blitt saftigere og fetere.
-Man må ha ghee. -Kan jeg få snakke med mamma?
-Hei, vennen min! -Hvordan har du det?
-Vel bekomme. -Jeg savner deg.
Jeg savner deg også.
-Hvordan går det? -Det går bra, gudskjelov.
-Gud være med deg. -Gud velsigne deg.
Kjære deg.
-Hva gjør dere, da? -Ikke noe spesielt. Alle jobber i dag.
Vi skal hjem til søsteren din, så vi har laget qatayef å ta med.
Da skal jeg ikke oppholde dere.
-Vi ringes senere, vennen min. -Ja.
-Ha det. -Ha det.
-Ha det, sønn. -Ha det, pappa.
Vi står ved broen på 11th Street der myndighetene er i ferd med å rive telt.
Ifølge folkehelsemyndighetenes retningslinjer
skal teltleirer ikke ødelegges av folkehelsehensyn.
-De sier at de har revet telt her. -Ja.
-Vi får hit telt i morgen. -Han trenger et.
-Vil du si noe på pressekonferansen? -Ja.
-OK. Hva heter du? -Keith Williams.
-Kan vi filme til sosiale medier? -Selvsagt.
Fortell det som har skjedd.
De henviste oss til et herberge. Det har de gjort 10-20 ganger.
-Men vi får ingen hjelp. -OK.
I menneskene jeg treffer på gata, ser jeg pappaen og broren min.
Etter at mamma gjorde det slutt, hadde ikke pappa fast bopel.
Det samme gjaldt broren min.
Har du det bra? Har de sagt noe om hjernerystelse eller noe?
-Hvordan føles det? -Greit.
-Skal jeg ta en titt? -Ja.
Da gjør jeg det.
Au, hva ble du slått med?
Det ser faktisk ut til å gro fint.
-Når dusjet du sist? -I forgårs.
Stikk innom, så kan vi bytte bandasjen.
-Har dere klær? -Ja da. Kan du komme i dag?
Kan du sørge for at han kommer?
Covid-19 har forverret alt som er dårlig med USA.
Går det bra? Sikker?
Vi hadde nok ikke forestilt oss at vi skulle være der vi er i dag.
Har du hørt at det skal bli orkan? Visste du ikke det?
Med tanke på krisen og lavkonjunkturen
og hvordan det påvirker fargede, så kan jeg plutselig stå der selv.
Jeg kan miste huset. Det ligger alltid og gnager…
…som en bekymring.
Jeg vil ikke havne i deres situasjon.
Men hvis jeg gjør det, vil jeg være forberedt.
-Hvor ligger covid-pasientene? -I sjette og sjuende etasje.
Sjuende, samme som føden?
-Nei, den er i femte. -Jaså.
-Vil du sitte? -Hva med avstand?
ULTRALYD
Jeg føler meg andpusten.
Ikke vær redd. Slapp av. Lengde og vekt?
Jeg har hjerteklapp.
Vises det noen blodpropp?
Nei, ikke nå.
Morkaken ser helt normal ut. Blodproppen har nok løst seg opp.
Jeg har følt meg slapp den siste uken.
Veksten har vært litt dårlig. Du ligger en uke og tre dager etter.
Så veksten må vi holde øye med.
LIKHUS
Jeg trodde aldri at dette skulle skje.
Sykdommen tok fra meg pappa.
Nå er han en engel for meg og familien.
Pass på dere selv. Jeg mener det, vær forsiktige.
Arévalo må intuberes.
-Hvem? -Arévalo.
-Da må vi informere dem. -Det har jeg gjort.
Dr. Ceci, jeg vil be om råd i et spørsmål
som er av mer medmenneskelig enn teknisk karakter.
Min kollega dr. Vásquez…
Han er svært alvorlig syk. Han holder på å dø.
Vi vil gi familien mulighet til å se ham, i det minste på avstand.
Det er tungt. Han er en av oss.
Og så ung, bare 43 år.
Albert sa: "Pasient nummer 18 er borte."
"Jaså?" sa jeg. Jeg forsto ikke…
Jeg ble glad. Hun hadde slitt sånn. "Så godt at hun fikk komme hjem."
"Nei, Hassan. Nå burde du vite at 'borte' betyr borte."
Jeg måtte inn på rommet med avfallsvognen.
Det er tydelig når noen har dødd,
for de lukker forhenget rundt dem.
Og jeg hørte…
Jeg hørte at sykepleierne pakket henne inn i plast.
Hun er død.
Jeg har sett tegnene, jeg har sett symptomene på krisen.
Vi var ikke forberedt.
Vi har kastet bor tid og energi på å krangle med hverandre.
Jeg har sykehusfobi.
Jeg hater… Altså…
Jeg ble torturert i fengsel. Jeg satt på seksjon 215.
Et beryktet fengsel som drives av Syrias militære etterretningstjeneste.
Etter tre dager der var armene mine fryktelig hovne,
de hadde knust håndleddene mine og brukket armen her.
Armen var brukket her.
Og venstrebeinet mitt var ille tilredt.
Jeg fikk elektrosjokk og ble mishandlet, så det hovnet opp og ble helt svart.
Etter tre dager skulle de kjøre meg til sykehus.
De teipet en pose over hodet mitt og satte meg i en bil.
Men jeg kjenner Damaskus, så jeg forsto hvor jeg var,
og at de kjørte meg til militærsykehuset.
Da jeg kom dit, fikk jeg ørefiker og slag fra alle hold.
Fra personalet også, fordi jeg var regimekritiker.
Altså var jeg fienden.
De tok meg med på et rom.
Jeg hadde forferdelig vondt og sa:
"Vær så snill, se på venstrebeinet mitt."
De kastet et blikk på det og sa…
Jeg husker sykepleierens ord.
Han sa: "Å.
Abu Ali, hent amputasjonsutstyret."
Jeg løp maraton på den tida, så jeg…
Jeg ville ikke miste beinet.
Så jeg…
Jeg begynte å røre meg desperat fram og tilbake.
Og jeg sa…
"Vi kan vel tenke gjennom dette før dere amputerer? Vi kan vel prate om det?"
Jeg ville bare prate med noen.
Da jeg hadde grått i fem minutter
og tryglet om at de ikke skulle hogge av meg beinet, sa de:
"Vi bare tullet." Og så ga de meg antibiotika.
Men senere, da jeg ble operert, sa legen:
"Hvis du hadde vært der i ei uke til, ville du mistet beinet."
Så jeg hater sykehus.
De sier at han har dødd.
Oi, når da?
-Noen må ta hans plass. -I morgen er en annen lege borte.
Nino, for han er syk.
Gjør meg en tjeneste. Jeg er på covid-avdelingen nå.
Kan du ringe til Belén og ordne en vikar til dem?
Ellers har vi ikke engang halv styrke i morgen.
Lege, lege…
Lege… En lege til der borte.
Vi har sju leger som ligger intubert her.
Denne dritten blir alles død.
-Hva heter dette smuget? -Tavares.
-Har du astmatisk bronkitt? -Ja.
-Har du inhalator? -Nei.
Hva gjør du når du får anfall?
Mamma sa hun skal kjøpe en inhalator, men hun har ikke råd.
Jeg tenker ikke så mye på når denne pandemien skal ta slutt
som på når alle de andre pandemiene skal ta slutt.
Jeg befinner meg i Overtown.
Den tropiske stormen er blitt oppgradert til orkan.
Det er sendt ut tornadovarsel.
Mange i Miami og i regionen er ikke blitt tilbudt plass på herberger.
De er ikke blitt tilbudt midlertidig bolig eller evakuering.
Jeg har barn og risikerer å bli smittet. Men da jeg sa det til vakten,
sa han at alle er smittet og kommer til å dø. Det sa vakten.
Mamma?
Jeg har hodepine, vondt i halsen og feber.
Jeg er redd.
Hvert dødsfall minner oss på
at vi må stå fast ved våre avgjørelser.
Sørgelig nok omfatter dødstallene
folk som arbeider innen helse og omsorg.
De viet sine liv til å ta seg av andre.
Jeg kan i dag meddele at regjeringen lanserer et livsforsikringsprogram
for personale innen helse og omsorg.
Vi vil gjøre alt vi kan for å støtte familiene som er rammet.
Regjeringen gikk ut og sa at ansatte innen helsevesenet…
Om de dør, skal familiene få bli i landet så lenge de vil.
De skal få permanent oppholdstillatelse.
Men ikke rengjørere, portører, sykehusverter og pleieassistenter.
Hvis en immigrant dør i kampen mot pandemien, får familien altså ingenting.
De risikerer å bli utvist.
Det handler ikke om bare noen få,
men mange tusen mennesker som holder helsevesenet i gang.
Jeg har problemer med å se det rettferdige i det.
Det er urettferdig at leger og sykepleiere skal særbehandles.
Uten portører kan de ikke jobbe.
Hvis vi ikke vasket her, ville det stinke.
Vi jobber nærmere sykdommen enn legene og alle andre.
Det er vi som rengjør sengene der de syke pasientene er.
Det er trist at de ikke bryr seg. Vi står lavest på rangstigen. Det er galt.
I myndighetenes øyne finnes vi ikke, annet enn som billig arbeidskraft.
Det er det høyeste antallet koronadøde i løpet av et døgn i Brasil.
Det er nå totalt nesten en halv million.
Problemet er ikke pandemien.
Pandemien er bare enda en faktor
av alt det som de marginaliserte blir tvunget til å leve med.
Jeg og mannen min havnet på sykehus.
Jeg fikk dra hjem, men mannen min var ikke like heldig.
Han gikk dessverre bort. Det har vært tungt for meg.
De som står oss nær, faller i strid.
Vi er ikke bare sinte, men rasende.
-Sjekk hans… -Sjekk pulsen!
-Opp på fortauet. -Han rører seg ikke.
-Puster han? -Han rører seg ikke!
Flere hundre mennesker protesterer i Minneapolis' gater
etter å ha sett filmen av en politimann som står på kne på George Floyds nakke.
Jeg tenker på det om og om igjen.
Jeg spør meg selv hva jeg kan gjøre, for jeg må gjøre noe.
En mann har mistet livet i Minnesota.
Noen sto på halsen hans i åtte minutter.
Åtte minutter!
Strekk høyre neve i lufta og si: "Jeg kommer fra slummen."
-Jeg er favelaen! -Jeg er favelaen!
-Jeg er mer! -Jeg er mer!
Mer enn en som seirer!
Jeg tror på seier!
Det snakkes om renslighet, rengjøring og håndhygiene.
Men vårt vann stenges hver kveld.
Deler av området har ikke vann mellom kl. 20 og kl. 06.
Det er klart viruset spres.
Covid-19 dreper mennesker.
Det dreper svarte i større grad enn andre.
Det er flere ting som dreper svarte. Politiet dreper svarte.
Helsesystemet dreper svarte.
-Svarte liv… -…teller!
I flere måneder har vi jobbet for å hjelpe de mest utsatte i Miami-Dade.
Det stemmer.
Og i løpet av den tiden ble jeg arrestert. Jeg skal fortelle hva som skjedde.
Vi fikk vite at politimannen som raseprofilerte og arresterte meg
er blitt anmeldt for overdreven vold tolv ganger
og for tjenestefeil seks ganger. Hvem faen stiller dem til ansvar?
-Ingen! -Ingen!
Vi må stille dem til ansvar.
Vi må stille dem til ansvar, og hvordan gjør vi det?
Gjennom å velge helt nye folk til rettssystemet!
-Svarte liv… -…teller!
En, to, tre…
Vi er favelaenes G10-land!
-Det er en fredelig demonstrasjon. -Ja, det setter jeg pris på.
-Vi har rett til å fortsette. -Min overordnede sier nei.
Vi krever å få snakke med borgermesteren.
Dere får ikke fortsette.
Stopp der. Stopp!
-Når vi sier at vi ser! -Når vi sier at vi ser!
-Så ser vi dere! -Så ser vi dere!
Vi har fått beskjed om at borgermesteren er opptatt og ikke kan ta imot oss.
Herr statsminister.
Jeg heter Hassan Akkad, og jeg er stolt av å rengjøre et sykehus
som ligger tre mil fra det du var innlagt på.
Det var på den tiden jeg tok jobben, for å hjelpe landet i pandemien.
Men i dag føler jeg meg sviktet, dolket i ryggen.
Jeg ble bestyrtet da jeg fikk høre at du og regjeringen har bestemt
at jeg og mine kollegaer
som er rengjørere, portører og pleieassistenter,
og som alle tjener svært dårlig, ikke skal inngå i pårørendeprogrammet.
Hvis jeg dør i kampen mot koronaviruset,
får ikke min partner permanent oppholdstillatelse.
Det er deres måte å takke oss på.
Jeg ber dere om å tenke dere om og ser fram til et svar. Takk.
Det er fornedrende å komme halvveis
for å bli stoppet av et fascistregime som vil at folket skal dø.
Takk.
Det er tidlig.
"Sykehusrengjøreren satte dem på plass." Hva betyr det?
Jeg henvendte meg til Boris Johnson, og i går endret de reglene.
"Flyktning vinner kampen for at familien skal få bli om han dør."
Det ble vist fem millioner ganger og delt titusentalls ganger.
Fire timer senere gjorde regjeringen helomvending.
Nå skal alle omfattes av pårørendeprogrammet.
Å rengjøre er ikke ditt yrkesvalg, det er en midlertidig jobb for deg.
-Men for meg er det livet mitt. -Ja.
Det er jobben min, det er det jeg gjør.
Men jeg setter virkelig pris på måten du gjorde det på.
-Nå gjør jeg sånn. -Ja, for vi får jo ikke…
Vi får ikke gi hverandre en klem. Men forhåpentlig…
Mennesker demonstrerer i minst 140 amerikanske byer
etter at en ubevæpnet svart mann døde av politiets håndtering.
Bare svarte forstår hvor tungt det er
å måtte bevise at man duger hver eneste dag.
Å måtte vise at man er et godt og lovlydig menneske.
At man er ren, har vasket håret,
at man har kjøpt sine egne klær,
og hvis man har en fin telefon, har man betalt for den.
Og ordene "jeg får ikke puste" må byttes ut
med ordene "jeg er her, og jeg puster".
-Si navnene deres! -Dante Parker!
Si navnet til sønnen min! Marcus Brown!
Vi kjemper for menneskeheten nå.
Vi ber alle i hele verden om å stå ved vår side i denne kampen.
STERKERE SAMMEN
BEKLAGER AT VI FORSTYRRER, VI PRØVER Å FORANDRE VERDEN
Vi står samlet for at hele menneskeheten skal få leve. Det krever store endringer.
ALDRI MER
Vi vil ha rettferdighet for alle, i Kenya og hele verden.
Er dette rettferdighet?
Uten rettferdighet, ingen fred!
Vi er noen få av alle som kommer til å reise seg.
-Videre! -Videre!
Vi sier til hele verden at nå er det nok.
-Vi står samlet! -Vi står samlet!
Det var en milepæl i kampen mot pandemien da britiske legemiddelmyndigheter
godkjente koronavaksinen utviklet av AstraZeneca og Oxford universitet.
-Hei. -Hei.
Forhåpningene til en vaksine har vært enorme.
Vi vet at det er det eneste som kan redde oss ut av dette.
-Danset dere av lykke? -Nei, vi følte mest lettelse.
Det er ikke over ennå.
Det er tre vaksiner som har vist seg å være effektive, og det er gode nyheter.
Det kommer trolig til å behøves flere hvis vi skal beskytte hele verden.
Kan denne vaksinen få større effekt enn de vi har sett hittil?
Det er langt fra den dyreste vaksinen å produsere,
og den kan distribueres uten at den må være nedfryst.
Det innebærer at den kan brukes i det eksisterende vaksinasjonssystemet.
Det jeg vil se nå, er en erkjennelse av at denne metoden fungerer.
At det kan gjøres raskere enn før, og at det ikke behøver å bli dyrt.
Jeg skulle gjerne sett den bli brukt for å løse andre problemer.
Jeg har stor tiltro til forskning, men pandemien har vist
at forskning bare er en del av løsningen i en folkehelsekrise.
Jeg ser covid-19 som en tydelig oppfordring.
En oppfordring om at vi må skjerpe oss.
Som verdenssamfunn.
Covid-19 har frarøvet oss mye.
Men det har også gitt oss mulighet til å bryte med det gamle
og bygge opp noe bedre.
Jeg vil at vi skal se det som en mulighet.
Det er en krise, men av kriser fødes muligheter.
82 654 704 SMITTEDE - 1 870 924 DØDE DESEMBER
Ta tak her.
Se, så fint det er nå. Vi skulle hatt gjester.
Vi skulle hatt gjester her.
-Hvordan har du det? -Jeg er redd.
Hold hånden min.
Min ufødte lille engel.
Jeg skriver dette en uke før du kommer til denne vakre, ødelagte verden.
Ta meg bort herfra.
Jeg lurer på om du hører meg nå.
Jeg vet at det har vært en vanskelig reise for deg.
Han gir deg en sprøyte som gjør at du dovner av i underkroppen.
Noen dager er jeg så bekymret.
Bekymret for at vi ikke skal strekke til,
og at det kanskje er galt å sette deg til en verden med så mye lidelse.
Det er en liten gutt!
Her er han.
En dag, når du er blitt eldre,
vil pappa og jeg kunne fortelle om den verden du er blitt født til.
Din fødsel er en stråle av håp.
Du kan være med og bygge opp verden igjen med kjærlighet og omtanke.
God morgen. Hvordan står det til? Vi er leger. Takk skal du ha.
-Ikke være redd. -Klart jeg er det.
-Hvordan går det, jenter? -Bedre, men jeg er sliten.
Flere kolleger er syke igjen.
De ble friske, men nå ligger de på sykehus.
Jeg regner med å jobbe i dag.
Men det er ikke så lett for jeg har hatt lungebetennelse.
Er det min liste eller noen andres?
Vi har savnet deg på intensiven.
Det er bare du som holder orden.
Ble mannen din også syk?
Ja, jeg smittet ham. Nei, vi ble smittet av hushjelpen.
Du kan jo tenke deg hva jeg har tenkt, som ansvarlig for intensiven og alt.
Hva slags forbilde er jeg for mine medarbeidere? Sånne ting.
Å bli smittet hjemme!
Men nå er det over.
Ha det, jenter. Takk.
Siden mammas begravelse
har jeg unngått å komme hit.
Her er det.
Kirsebærkvartalet, sektor 15.
Min bror og mamma er bare tall nå.
Her står min brors navn.
Vi har ikke laget noen plakett til mamma ennå.
Til deres nye hjem.
Både mamma og Rogerio…
Da det gikk galt for meg, var den han som sa:
"Det ligger bak deg nå. Ikke se deg tilbake. Fortsett framover."
Og da det gikk galt for meg, så mamma på meg og sa:
"Jeg vil ikke tro det, men jeg støtter deg."
Det er derfor jeg er den jeg er i dag.
Jeg kan gå herfra i ro,
sikker på at det jeg gjør, er riktig.
Akkurat som du ville.
-For en vakker fugl! -Kjempefin!
Så fin den var.
Den landet så mykt.
Da vi var små, føltes alt så magisk.
Jeg skulle ønske alle lærte
å se det vidunderlige i hverdagen igjen.
Berøringen av våre foreldres hender.
En omfavnelse.
Om jeg får klemme de jeg elsker igjen.
-Jeg skal kjøre deg hjem, men… -Men hva da?
Vi skal ta en liten omvei. Det er noe jeg vil vise deg.
Det tar ikke lang tid.
-Jeg har tatt deg med hit… -Ja vel?
…for å vise deg dette.
Herregud! Å, hjelpe meg!
Hva?!
Gimba…
Er det ikke flott?
Helt utrolig. Nå begynner jeg å gråte.
-Jeg skulle ønske jeg kunne klemme deg. -Jeg vet det.
"Gimba, postvert."
Viruset har vært en prøvelse.
Det har forandret oss alle.
På begynnelsen av året trodde jeg
at dette skulle bli året da jeg skulle få alt jeg ønsket meg.
Men det ble året da jeg lærte å sette pris på det jeg allerede har.
Vi skal høre noen ord fra dem som vi betjener på dusjanlegget.
Jeg får mer kjærlighet her inne enn ute i Overtown.
Jeg ser lyset i enden av tunnelen nå.
Vi drømmer om å leve i et samfunn
der disse skillene ikke finnes.
Å gjøre det hjelper meg til å være den legen jeg er i dag.
Vi trenger flere som dr. Armen Henderson.
Tusen takk skal du ha. Jeg vil takke alle frivillige.
De gjør dette av kjærlighet. Det er ikke veldedighet, men solidaritet.
-Og du skal på jobb i kveld! -Ja, det skal jeg.
En applaus for Armen!
Sånn, ja!
Å strebe etter en forandring som vi kanskje ikke får se,
er en del av vår tradisjon.
God morgen.
Hei, Aldair! Hvordan går det? Går det bedre?
Kan du spise nå? Har mamma vært på besøk?
Vi kan la mammaen hans komme på besøk.
Vi kan ta ham ut. Han smitter ingen lenger.
-Jeg kontakter henne. -Ja, ta det med henne.
Snart kan du komme ut herfra. OK?
Sånn.
Sånn, ja. Ta ham med ut på en tur.
Hei, det er pappa! Jeg jobber. Jeg kommer med sakene dine senere.
Han kommer klokka sju i kveld.
Dette gleder jeg meg til.
Jeg er pappaen hans, jeg så ham bli født.
Gutten min!
Hvordan går det, vennen min?
Lille venn, du ser allerede mye bedre ut.
Slapp av, du kommer til å bli helt frisk.
Mamma er så glad for din skyld.
Vi ber for deg hele tiden.
Mamma også, og lillebror Mateo.
Så, så.
Jeg er så glad i deg.
Ja, jeg er så glad i deg.
Det går bra, jeg tok med tingene dine.
Det er så godt når pasientene klarer seg.
Jeg er snill mot pasientene mine fordi jeg håper noen vil gjøre det samme
hvis datteren min eller foreldrene mine skulle trenge hjelp.
Jeg trenger ingen ros.
Jeg vil ha et bedre helsevesen.
Jeg vil ha medarbeidere som vil ta på seg den hvite frakken,
som vet at dette er vår kamp, vår slagmark.
Det er her vi må være.
Sånn er det.
OK, vi går over gata.
Luna!
Jeg vil ha en verden der jeg vet at barna mine har det bra,
og der andre barn har det bra.
-Hold deg foran meg så jeg kan se deg. -OK.
Fortsett.
Vi kommer til å fortsette å kjempe og gjøre det vi må.
Jeg kommer.
Det trenger du ikke. Hun er en hund.
Hun er sliten.
Livet går videre.
Vi fortsetter å gjøre det vi gjør best. Vi står fremdeles opp.
Verden er så liten.
Det er bare i fellesskap vi kan gjøre verden til et bedre sted.
Vi må stå samlet.
Er vi klare for det?
DENNE FILMEN TILEGNES ALLE SOM HAR BLITT RAMMET AV COVID-19-VIRUSET.
Noen ganger i livet
Blir smerten for stor
Og sorgen bedøver
Men likevel vet vi
Innerst inne at det
Alltid går over
Du kan komme til meg
Når du trenger støtte
Alle trenger noen å lene seg mot
For tenk om mitt problem
Er noe som du forstår
Alle trenger noen å lene seg mot
Og hvis byrden du bærer
Føles for tung
For deg å bære
Kan du komme til meg
Så bærer jeg med deg
Det er bare å ringe
Ring meg
Det er bare å ringe
Ring meg
TIL MINNE OM AMELIA FRANKLIN
Tekst: Mari Eggen