Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ЩО ЗА БІДА СТАЛАСЯ З НАМИ?
ЦЕ ВІРУС, ТАК. САМ ПО СОБІ ВІН НЕ МАЄ МОРАЛЬНИХ ЯКОСТЕЙ.
ПРОТЕ ВІН ЯВНО ЩОСЬ БІЛЬШЕ, НІЖ ВІРУС.
ДЕХТО ВВАЖАЄ, ЩО ЦЕ БОГ ТАК ПОВЕРТАЄ НАС ДО ТЯМИ.
АРУНДГАТІ РОЙ «ПАНДЕМІЯ — ЦЕ ПОРТАЛ»
ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ ФІЛЬМ NETFLIX
Китайські органи охорони здоров'я ще не ідентифікували вірус,
відповідальний за спалах пневмонії в місті Ухань.
У нас усе під контролем. Це одна людина, що прибуває з Китаю.
Ми готові. У нас найкращі люди на світі.
Дедалі більше доказів поширення хвороби,
нові випадки виявляють щогодини.
Увесь світ має бути напоготові.
Увесь світ має вжити заходів
і готуватися до будь-якого розвитку подій.
Ми кажемо, що основне — мити руки й жити, як жили.
ВООЗ відстежує епідемію цілодобово,
і ми глибоко стурбовані
тривожним рівнем поширення й тяжкістю,
і тривожним рівнем бездіяльності.
Тому ми висловили думку,
що COVID-19 — це пандемія.
9 896 ВИПАДКІВ, 213 СМЕРТЕЙ СІЧЕНЬ
УХАНЬ КИТАЙ
Коли я сьогодні вранці прокинувся,
були повідомлення, що медикам в Ухані
терміново потрібні волонтери,
які б довозили їх на роботу.
Після оголошення локдауну влада не розв'язала питання транспорту.
ВЕНЬХУА ЛІНЬ ВЛОГЕР
Я негайно зголосився.
Зараз я їду по першого медика.
Хоч це якраз китайський Новий рік,
у всьому місті дуже тихо.
Новий рік не відчувається.
-Дякую. -Нема за що.
Ви так рано встали.
О котрій годині лягли спати?
Я цієї ночі спав одну годину.
Дуже вам дякую.
Не знаю, коли це закінчиться,
бо ситуація дедалі погіршується.
-Стає гірша? -Так.
Підтверджених випадків щодень більшає.
Число померлих росте.
О, щойно згадала, я вам узяла маску N95.
-Залишу її тут. -Дякую.
Це тут. Дякую. Їдьте відпочиньте.
Добре, запросто.
-Дякую. -До побачення!
Це спирт.
Я їду до подруги,
якщо вже ми не можемо відсвяткувати Новий рік з рідними в Ухані.
З Новим роком! За здоров'я!
Оце так в Ухані відзначають Новий рік за святковим столом.
Просто унікально.
Оце дуже смачне.
ТЕГЕРАН ІРАН
Це страшний час.
Піклуйся про себе й рідних.
Не розраховуй на владу. Їй байдуже.
У влади нема ні інфраструктури, ні грошей, щоб тобі допомогти.
О, що це таке? Ти ж просто береш фрукти.
Хірург готовий до операції.
Ну, давай мені своє серце.
САРА ХАКІ ТА МОХАММАД РЕЗА ЕЙНІ
-Ох і ситуація! -Ні до чого не можна торкатися.
Довго вони мають лежати відкритими?
Треба почитати, я не знаю!
Фара пише:
«Люди панікують через вірус».
Вона в Лівані?
«У нас є випадки, і влада, звісно,
погано підготовлена до подолання такого роду криз».
-Точнісінько, як в Ірані. -Так.
Сьогодні у відеозверненні Папа попросив молитися
за хворих і за те, щоб вірус закінчився.
Папа також молився за всіх лікарів і медсестер у лікарнях,
які перебувають на передовій лінії цієї битви.
Ніби щось прослизає крізь пальці…
а ти повинен його втримати.
Я скучаю за людьми.
Дуже.
Усе так непевно й кінця-краю не видно.
Ніхто не знає, чи довго триватиме карантин.
Але…
чомусь…
я знаю, що він мине.
Ми якось прорвемося.
ЛОНДОН ВЕЛИКОБРИТАНІЯ
У голові не вкладається.
Апокаліптична картина.
ГАССАН АККАД РЕЖИСЕР-ДОКУМЕНТАЛІСТ
Візьми трохи зелені.
-Фаро, глянь, яке гарне дерево. -Таке красиве.
Це не дуже допомагає, але…
знаєте…
ми стараємося.
Люди розкупили всі маски.
-Це краще, ніж нічого. -Краще, ніж нічого.
ПРЕКРАСНИЙ НОВИЙ СВІТ
ЛОКДАУН БРИТАНІЯ
КРАЇНА КЛИЧЕ НА БИТВУ З ВІРУСОМ
Лондон пристосовується до четвертого дня небувалого локдауну
та новини, що прем'єр-міністр має позитивний тест на коронавірус.
У мене проявилися легкі симптоми коронавірусу.
Тобто температура й постійний кашель.
Міністр охорони здоров'я затвітив, що теж має симптоми.
Я хочу допомогти, бо я…
Бо я відчуваю, що можу. Це не перша моя криза.
Я подав понад сто заяв у всі компанії, які ще працюють.
Можу працювати помічником у лікарні.
Найбільше потрібні люди в обслугу.
Це сильно. Потрібен санітар.
Носити трупи в морг і з моргу.
І… Я такого робити не зможу нізащо.
Робити прибирання і…
дезінфекцію, і…
протирати поверхні…
Це було б добре.
Ого, прийшла відповідь.
Так.
Часи шалені, але побачимо, як буде.
-Гассане, я тебе люблю. -І я тебе люблю.
Я подав заяву, щоб бути прибиральником у лікарні.
Ні. Ти будеш фермером.
-Це значно кльовіше. -Ну, могли б…
Я розумію, що бути фермером кльово, але залежить, хто відповість перший.
Ні, хай це… Ти будь фермером, і тоді ми зможемо…
їсти фрукти й жити на фермі.
Це значно краще, ніж прибирання.
Подивимося, хто перший.
-Те й візьму. -Добре.
ФАВЕЛА ПАРАІЗОПОЛІС САН-ПАУЛУ, БРАЗИЛІЯ
Паніка шириться серед жителів фавели, які бояться
спустошення, що його принесе пандемія
в їхні перенаселені громади, які так давно ігнорує влада.
Ходімо!
РЕНАТА АЛВЕШ ОРГАНІЗАТОР СВЯТ
Другий поворот, а тоді прямо.
Параізополіс — одна з найбільших фавел Сан-Паулу.
Її населяє понад 100 000 душ.
Це там, де чоловік махає.
Аж дотепер у нас не було надійної служби швидкої допомоги.
Візьми кисень!
Помалу.
Я зразу дам йому кисень.
Розумію, це нервує,
але треба зберігати спокій.
Дайте його документи, бо ми його забираємо.
Іґоре, спокійно.
Дихай киснем.
У той тиждень, коли пандемія вибухнула в Параізополісі,
у мене був синусит, і я вдома приймала ліки.
Мене гризло те, що я сиджу вдома й нічого не роблю.
-Можна їхати? -Їдь. Ви там зачекайте!
Газ у підлогу!
Я стала GPS-навігатором для швидких.
Бо я знаю всі провулки, закутки, вулиці,
і знаю тутешніх людей завдяки своїй роботі в громаді.
Привезли 87-річного пацієнта.
Дуже слабкий, болі в тілі.
Добре, я вже йду.
-Дякую. -Прошу. Бувай.
Думаю, ніхто не підходить для цієї роботи краще за мене.
МАЯМІ США
-Ну що? Є вже щось? -Як ситуація?
-Один пацієнт на місці 17. -Ясно.
Добрий вечір. Я доктор Гендерсон.
Д-Р АРМЕН ГЕНДЕРСОН ЛІКАРНЯ УНІВЕРСИТЕТУ МАЯМІ
Не вистачає повітря? Важко дихати?
Ні. Що ж, ясно.
Усе життя
я проходив тренування
до всіх можливих катастроф.
Не болить?
-Важко дихати? -Так.
Пандемія мене навчила:
якщо ти напоготові, то не мусиш готуватися.
УНІВЕРСИТЕТ МАЯМІ КЛІНІКА
Адже я лікар, адже маю справу з кризою,
адже я знаю про нерівність, яка існує в нашій системі…
Я значною мірою підготувався до найгірших сценаріїв.
Так. Імовірно, йому потрібна операція, причому швидко…
-Так. -Добре.
Я хотів уточнити, що ви одержали моє повідомлення.
Я вам вдячна.
-На все добре. -І вам.
-Бувайте. -Па-па.
Масштаби кризи ростуть.
Урядові потрібно цю ситуацію
взяти під контроль.
Якщо епідемію не стримати, буде те, що в лікарні Елмгерст у Нью-Йорку.
Там майже не вжили заходів…
Я намагаюся роботу лишати на роботі.
Та коли я дивлюся на реакцію влади,
по починаю лютувати.
Це страшно, скільки людей привозять…
-І вони тепер молодші? -Молодші, стан важчий…
У нашій лікарні, знаєте, рак…
Д-Р ДЕВІД ФОСТЕР ДРУГ АРМЕНА
…це офтальмологія, спеціалізований центр,
тож у нас багато такого робиться,
але все відклали, і в нас дедалі більше пацієнтів з COVID.
Божевілля. Це не закінчиться в осяжному майбутньому.
-Тату! Дивись! -Найбільший стрес на роботі…
констатувати смерть. Заходити в палату.
Вперше ти це робиш в ординатурі: «Ой боже».
Так, це серйозно.
«Ця людина хвилину тому була жива.
А тепер — ні». І ти заходиш туди.
Ти констатуєш… відповідно до критеріїв.
Грудна клітка не здіймається. Зіниці не реагують, нема пульсу.
Нема реакції на біль, і це дуже сумно,
бо людина вмерла самотньою, без рідних.
До цього я рідко констатував смерть.
А тепер — раз чи двічі за ніч.
У неділю може вмерти четверо. Розумієте?
Це паскудно. Я не хочу ставати стоїком.
-Розумієш, про що я? -Те ж хотіла сказати.
Прошу уваги.
Запроваджено надзвичайний стан
у зв'язку з коронавірусом.
Це вокзал Уханя після оголошення локдауну.
Я виходила гуляти
Наче наукова фантастика.
Я небагато розмовляю в ці дні
Господи, наче кінець світу.
Ці дні
Я не можу передати, яке це божевілля.
У ці дні я багато думаю
Про те, що я забула зробити
Неначе місто-привид.
Не докоряй мені моїми невдачами
РАЗОМ МИ ПРОРВЕМОСЬ
Я їх не забула
ВСЕСВІТНЯ ОРГАНІЗАЦІЯ ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я ЖЕНЕВА
-Це перше інтерв'ю, до речі. -Так!
Добре, що я даю його для свого континенту.
Я знаю! Я спостерігала.
ТЕДРОС АДАНОМ ҐЕБРЕЇСУС
ГЕНЕРАЛЬНИЙ ДИРЕКТОР ВООЗ
Д-ре Тедрос, чи організація, ВООЗ,
зуміє допомогти світові подолати пандемію?
Ми проголосили у всьому світі надзвичайний стан
найвищого рівня ще 30 січня.
Більшість країн це не зачепило. А ті, що були на…
Я так переживав, бо після відвідин Китаю наприкінці січня
я казав, що вірус — це ворог суспільства номер один,
це небезпечний вірус,
однак існує вікно можливостей. Постараймося ж.
У лютому, на початку березня.
Проте… ми…
ми там, де ми є.
Ситуація надзвичайно страшна. Люди повинні лишатися вдома.
Ми не раз казали: «Будьте вдома, якщо хворі».
Ми змінили текст:
«Лишайтеся вдома, якщо вам недобре».
Скажіть, що мені говорити.
«Лишайтеся вдома, якщо хворі». Із симптомами.
Так написано.
А чи буде вакцина?
Ми все зробимо, щоб вона була, однак…
Дуже багато «якщо» на шляху її створення.
Ми всі хочемо вакцину. Це без питань, але…
Немає гарантії, що вона буде.
Перевіримо першу частину?
«Ми всі хочемо, щоб це закінчилося. Хочемо нормально жити.
Однак реальність така, що до закінчення далеко».
Це сильно. Усі задоволені?
Дуже сильно.
Дехто каже: «Ми в епіцентрі бурі».
Це правда, бо ми координуємо зусилля.
Тепер єдиний варіант розв'язки — розробка вакцини.
ОКСФОРДСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ ОКСФОРД, ВЕЛИКОБРИТАНІЯ
Найшвидше було розроблено вакцину від свинки —
за чотири роки.
ПРОФЕСОР САРА ҐІЛБЕРТ ВАКЦИНОЛОГ, ОКСФОРДСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ
На нас тисне не складність пошуку.
Тисне те, що треба усунути численні бар'єри, які можуть
нас сповільнювати,
і те, що треба все робити одночасно,
працювати так, щоб ніде не помилитися.
Ми почали з технології, про яку вже знаємо, що вона безпечна,
знаємо, як налагодити виробництво,
знаємо, які дози хочемо використовувати,
і що вона викличе добру імунну реакцію.
Це заощадило час.
ШТАТИВ НА ПОТІМ
Добрий день усім. Сьогодні був важкий день.
КЛІНІЧНІ ВИПРОБУВАННЯ
Маємо низку питань
щодо клініки та виробництва, які треба вивчити.
Моя роль — запустити весь процес.
А ще моя роль — зібрати гроші.
Це питання охорони здоров'я, проте грошей нема.
Сьогодні повідомили про дві серйозні побічні реакції.
В однієї особи через 48 годин після вакцинації температура зросла до 40,5.
Це однозначно пов'язано з вакцинацією.
Трудність для всіх розробників вакцин
у тому, що невідома сила імунної відповіді,
щоб захисти від цієї інфекції,
бо ми не маємо вакцин проти інших людських коронавірусів.
Щодо інших хвороб цей процес може тривати роками, так?
-Так. -Отже, ми стискаємо…
-До днів. Годин. -Так.
Ми починаємо дізнаватися все більше про вірус, про який нічого не знали.
І мене пригнічує, що коли політика зазнає невдачі,
то навіть технічне знання не діє.
Ми не зупинимо пандемію, якщо не знатимемо, хто інфікований.
Ми маємо просте послання до всіх країн.
Тестуйте.
3 110 786 ВИПАДКІВ, 229 579 СМЕРТЕЙ КВІТЕНЬ
Підійди й перевір, чи в мене є гарячка, як ти думала.
Я почав горіти після сніданку.
Коли ми обнялися, я відчула, що ти пашиш.
Я гарячий. Уже якийсь час у мене жар.
Якщо ти мене обнімеш, то відчуєш жар.
Він іде зсередини.
Центр надзвичайних ситуацій Тегерана.
Натисніть «один» для питань про коронавірус.
Я відчуваю, що щось діється.
Лікарю, я хотів би поговорити про мої симптоми.
Уночі в мене був напад паніки,
кілька хвилин таке відчуття, що не вистачає кисню.
Температура була?
Не було.
-А кашель? -І кашлю не було. Взагалі.
Більшість ваших симптомів пов'язані
зі стравоходом, з кислотним рефлюксом.
Решта симптомів, судячи з того, що ви розповіли,
пов'язані зі страхом і тривожністю.
-Ну як тобі? -Прекрасно! Тримай рівно!
Так дуже красиво.
Це твій новорічний подарунок.
Він дуже красивий, справді.
Поцілуй мене
Востаннє
І навіки
Як я шукаю собі долі
Три тіла пролежали тут цілий ранок.
Дехто вмер серед ночі.
Але й досі ніхто нічого не вирішив.
Медперсонал працює в таких умовах.
Я дуже боюся за рідних, за друзів,
за всіх, хто живе в місті.
Усе, ви його побачили. Проходьте далі.
Я щойно читав повідомлення від нашої волонтерської групи,
що хтось у хайнаньській групі заразився.
Поки що невідомо,
чи це водій, чи хтось із медиків.
Але ми припиняємо…
підвозити медперсонал, щоб уникнути поширення.
Дивіться.
Бейдж Державної служби охорони здоров'я.
Так!
Прибиральник.
На вигляд фальшивий, але він справжній.
Я ніколи в житті так не пишався бейджем.
Подивимося, що з цього вийде.
УНІВЕРСИТЕТСЬКА ЛІКАРНЯ ВІППС-КРОС
Де Луїза?
Ковідне відділення. Не заходити, ніяких відвідувачів.
ЗОНА COVID-19
Досить страшно. Боїшся навіть підходити до відділення.
Найперше — треба вивезти всі заражені лахи.
Це невидимий ворог. Я аж заціпенів.
Усе це від пацієнтів.
-Це треба мити? -Треба.
Оце помий.
І оце. Бери оце.
Як закінчиш, поклади на те саме місце.
Добре.
Альберт допомагає.
Щодня каже: «Гассане, захищай себе й рідних.
Носи персональний захист. Мий руки, Гассане».
Я повинен старатися.
Бо коли я мию,
я захищаю лікарів і медсестер,
а також забезпечую для пацієнтів
чисте й продезінфіковане середовище.
Поки що я відбув у лікарні три зміни.
Це просто капець. Краще описати я не можу.
Дізнався, що 400 медпрацівників хворі.
І буквально з усіх сторін усі кашляють.
Медсестри перевантажені.
Медсестри в моєму відділенні…
працюють по 60 годин на тиждень.
Вони роздратовані, вони втомлені…
вони гадки не мають, що діється.
Ми чекаємо з 23:00.
Багато з нас отак тут чекають, а нам сказали, що допомоги не буде.
Сказали, що нема лікарів.
Ми…
Це жахливо. Це нечесно, що з нами зараз відбувається.
Ми в дуже поганому становищі. Вибачте.
ЛІМА ПЕРУ
Найгірше стукає в наші двері й каже: «Ось і я!»
Я вважаю, що страх запускає три реакції:
перша — тебе паралізує,
друга — хочеш утекти,
і остання — ти йому протистоїш.
Мій костюм телепузика готовий.
Я стара.
Д-Р РОСА ЛУС ЛОПЕС ЗАВІДУВАЧКА РЕАНІМАЦІЙНОГО ВІДДІЛЕННЯ
ВІДДІЛЕННЯ ІНТЕНСИВНОЇ ТЕРАПІЇ
Забираємо апарат ШВЛ
і ставимо їй носову канюлю.
-По цій стороні четверо пацієнтів. -Так.
Одна — молода мама, вона вже не на кисні.
Я знаю, хто вона.
Її треба перевести на цю сторону.
На цю сторону переведіть стабільного пацієнта,
я підключу до ШВЛ іншого хворого.
Щоб перевести, треба більше людей.
Добре.
У мене молода команда, та я не молода.
Мені 55 років, цього року буде 56,
але я ще тягну свої зміни.
Не можу сказати їм лишитися, а сама поїхати додому.
Уже одинадцята ранку.
Вас попередили про матеріали, які заражають персонал?
Ваша робота дуже важлива.
Надзвичайно важлива й необхідна. Тому ви тут потрібні.
Я розумію, що ви боїтеся. Ми теж. Не сумнівайтеся!
Усі, хто тут працює, бояться, бо у всіх нас є сім'ї.
Особливо ви, бо одна ваша колега вмерла.
От чому ми хочемо себе захистити.
Але не можна спізнюватися на 3 години.
Через три години все закінчиться отак.
Ваше спізнення наражає всіх на ризик.
Вас і нас.
Якщо ми захворіємо,
якщо ви чи хтось іще захворіє, нікому буде вас лікувати.
У цій грі, якщо ми не будемо виконувати своїх функцій,
ми приречені. Ясно? Добре.
У нас уперше так багато пацієнтів.
Уночі стало гірше.
Якби крива вирівнялася, ми б не були в такому становищі.
Треба людей сюди привозити й показувати, що буває,
якщо не виконувати вимог і не лишатися вдома.
Я ще не бачила, щоб одночасно вмирало так багато людей. Ніколи не бачила.
А ще, як вони різко переходять у критичний стан.
Так стрімко. І їх неможливо врятувати.
А на додачу до всього, пандемія виявила вади
в освіті та в охороні здоров'я.
Бо освічені люди поводилися б обачніше.
Це перуанські злидні.
Привіт.
Привіт, Альдаїре!
Як його стан?
-Його треба трохи підняти. -Так.
Він низько. Допомогти?
Підняти його?
Привіт, Альдаїре.
Як себе почуваєш?
Так собі?
Так? Бачу. Що ж.
Добре. Трохи вище.
Відштовхуйся ногами. Раз, два, три. Молодець.
Отак і лежи.
-У нього була гарячка? -Що?
-Була гарячка? -Так, зранку.
ЕССАЛЮД ДЕРЖАВНА ЛІКАРНЯ
ДЕЛІ ІНДІЯ
При одному з найнижчих у світі рівнів тестування
медичні фахівці стурбовані тим, що уряд
суттєво занижує кількість смертей від COVID.
Строк дедалі ближче…
Не переживайте.
Я нервуюся й переживаю через те,
що буде через нинішню ситуацію в Делі.
НУПУР УПАДХЯЙ ТА МОХІТ АҐҐАРВАЛ
Ну як ви?
Я добре. Нормально. Часом добре, часом нормально.
А як дитина?
Дитя теж рухається.
Удень трохи, думаю. Я не відчуваю руху.
-Але вночі рухається. -Тобто дитя активне.
Так, активне.
Це добре. Дитина була вниз головою?
-Так. -Зараз сідницями.
Треба буде повторити ультразвук
і подивитися, чи дитя розвернулось.
Гаразд.
І тільки тоді вирішимо, які будуть пологи.
У наступний візит, напевно,
буде краще видно, що і як.
-Старайтесь не виходити з дому. -Не будемо.
Не наражайтеся на пандемію.
-Дякуємо. -Бережіть себе.
-Візит через тиждень, так? -Так, з результатами.
Усе нормально?
У лікарні так страшно.
Дверцята відчинено, заберіть посилку.
Будь ласка, зачиніть дверцята, дякуємо.
Оскільки ми більше не можемо підвозити медиків,
я зголосився доставляти ліки хворим.
Надіюся, це безпечно.
Я їду в лікарню «Уґан».
Уже близько.
Я чекатиму за ворітьми.
Я подзвоню, коли під'їду під ворота.
Добре, чекайте.
Ви дружина Ху Жіґу?
Хто приймає ліки?
-Мій чоловік. -Він заражений?
Він важкохворий.
-Важкий випадок. -Важкий випадок?
-Так… -А ви всі здорові?
Цілком здорові.
То він у лікарні?
Так.
Вас підвезти?
Я майже на місці.
Це так важко.
Лікування дає результат?
Йому вже трохи краще. Це попередні скани.
Оці зони легенів усі вражені. Чотири проблемні ділянки.
О господи!
То як його зараз лікують?
Дають антибіотики, проводять гормонотерапію.
Він заразився, бо працює в лікарні?
Так. Він працює в амбулаторії.
-Ясно. -Дуже вам дякую.
Ну що ви, я з радістю.
Йому, мабуть, важко. Бережіть рідних.
Бережіть себе.
Її чоловік уже у важкому стані.
Але я бачу, що настрій у неї позитивний.
Як це все закінчиться?
Я тепер тривожуся за решту світу.
Попри все,
доки наше місто не вернеться до нормального життя,
я буду волонтером і робитиму цю роботу.
Уночі я лікар.
Удень я громадський активіст і організатор.
Я багато чого роблю. Забагато, як каже дружина.
ОВЕРТАУН ЦЕНТР МИСТЕЦТВ
-Ви лікар? -Так.
-Яка лікарня? -Університетська.
Думаю, це ви мене госпіталізували.
Можливо.
Дякую вам.
-Дякую. -Нема за що.
Більшість людей, яким ми допомагаємо поза лікарнею,
працюючи під час пандемії —
дорослі темношкірі чоловіки.
Я ще прийду.
-Добре, док. -Добре.
Ми бачимо, що влада відверто нехтує цими поселеннями,
які через кризу так розрослися.
ЛАСКАВО ПРОСИМО В ОВЕРТАУН ЗАСНОВАНИЙ 1896 РОКУ
Добрий день.
РЯТУНОК ПРИ СТИХІЙНИХ ЛИХАХ
-Я Армен. -Таша. Дуже приємно.
То ви волонтер.
Ми відкрились, бо люди жаліються,
що їм ніде помити руки.
До туалету кілька кілометрів.
ПУНКТ ГІГІЄНИ
Ми відкрили пункт, щоб їм допомогти
і звернути увагу на те, чого не робить влада.
-Добре. -Ясно?
COVID — наче суворий іспит.
Дуже сумно. Втрачаєш житло, і це найважче.
Маєте для мене рушники?
Ось вам рушники. Ось туалетні засоби.
Нате. І поміняйте маску. Ця стара. Вона не діє.
Нате тканинну. Квіти любите?
-Люблю. -Ця пасує.
-Дякую. -Добре.
-Люди думають: махни чарівною паличкою… -І все зміниш.
Фактично ми робимо те, що мають робити округ і місто.
Вони повинні проявляти гуманність.
Кумедне тут те, що це — центр Маямі.
Він за три кілометри від місця, де ми стоїмо…
проте тривалість життя тих, хто живе в центрі Маямі,
буквально на 15 років вища, ніж у людей, що живуть
у районі Овертаун.
Це як шпичка в палець.
І, як я казав, він нам розкаже, чи…
Усе нормально?
…чи ви не зазнавали дії вірусу понад два тижні тому.
У мене палець тоненький, не проткніть наскрізь!
У вас були симптоми?
-Були. -Які?
Боліло горло, кашель, пронос.
-П'ятнадцять хвилин, Ренато. -Добре.
Постраждаємо 15 хвилин.
Якщо я вагітна, це через тебе!
Мої співчуття.
Стає дедалі гірше. Уявляю, як тобі на душі.
Мій телефон став гарячою лінією для всього району.
Негативно.
Хух!
Пощастило.
Видихай, докторе, я не вагітна!
Твоє щастя, що на цей раз обійшлося.
Нам була потрібна приватна служба,
бо SAMU, державна швидка допомога, сюди не їздить.
Це стало можливим завдяки групі людей, які зібралися,
зробили пожертви й допомогли нам.
Влада не допомагала раніше,
і не збиралась допомагати при пандемії.
Попросіть когось, хай нас чекає, ми майже на місці.
Він має десь припаркуватися.
Коли вони відкрили нам свої житла,
ми зрозуміли, що для деяких сімей COVID — найменша біда.
Поверніть її.
У який бік головою?
Увага. Тепер беріть отут. Тут є ручка.
Тримайте з простирадлом, так не зламається.
Обережно, тут…
Обережно, ноги!
Усе буде добре. Ми дітей доглянемо.
Ідіть поволі.
-У швидку. -Де візок?
Не треба візок! Вона не вміститься!
Це не жарт. COVID — не жарт.
-Затягуйте. -Чекайте!
Залізь туди для рівноваги.
Де її документи? Тут нема.
Вони там. Заспокойтеся.
Дякую, Ренато. Я дуже вдячна.
Коли що — дзвони.
Мамо, я тут, чуєш? Я з тобою.
СИДИ ВДОМА ЗАХИСТИ МЕДИКІВ
Я змінив фото у профілі на: «Сиди вдома, захисти медиків»,
і це такий твіт.
Це честь — дезінфікувати ковідні палати…
Лондон став мені домом після Сирії,
і найменше, що я можу — зробити, щоб мої сусіди
і дивовижні медики були живі й здорові.
Шістдесят одна й дев'ять тисяч! Щось таке.
Річ не в числі, просто чудово, що стільки людей перейшло
за дуже важливим #StayHomeSaveLives (#ЗалишайсяВдома#БережиЖиття).
Я дав лінк на лікарню, де я прибираю…
Щоб люди вносили пожертви. Було багато реакцій.
Інший лінк я дав для пожертв на «Обери любов».
-Благодійна організація, де працює Фара? -Так.
Такого ніколи не було.
Попри інше з моїми колегами мене поєднує те,
що ми народилися не в Британії.
Ми живемо як утікачі й мігранти, і прибули з понад десяти країн.
Це люди, завдяки яким наша лікарня функціонує.
Мій допис став вірусним.
Я хочу, щоб люди знали про моїх колег,
тому я їх фотографую і ділюся їхніми історіями.
Це моя колега Ґімба.
Кращої жінки я ще не зустрічав.
Твоя дівчина тобі горло переріже.
Вона працює в лікарні багато років,
готує пацієнтам їжу.
Не знаєш, де мій телефон?
Мій телефон. Мені він потрібен.
Ось ваш телефон.
І вікно відчинити.
Вікно. Я збирався відчинити вікно позад вас.
Зарядити вам телефон?
-Він заряджений. -Заряджений. Це добре.
Дякую.
Де мій чай? Я питиму чай.
-Ви його щойно розлили. -Вибач.
Ви розлили чай на підлогу. Я щойно прибрав.
Хочеш, щоб я захлинулося? Я п'ю чай.
Не треба, Ґімбо.
-Ґімба більше не говорить. -Це нелегко.
Знайшли тіло медсестри-нігерійки, яка вмерла від COVID-19.
-У Брукліні, в Нью-Йорку. -Нігерійка?
Так, але жила в Нью-Йорку.
Кажуть, у неї був COVID-19 і вона померла вдома.
Я не вірю в те, що пишуть у фейсбуку.
Я в це не вірю.
В Америці не так, як тут.
У Нігерії, якщо не маєш грошей, то не лікуєшся.
Коли сказали, що коронавірус з'явився в Нігерії,
нігерійський уряд сказав: «Щоб одужати, йдіть до лікарні. Це безплатно».
У Сирії уряд лікарні бомбить.
Та ні. Чому?
Бо в лікарнях люди, які від…
Які проти режиму…
Їх там лікують.
Тому лікарні бомблять.
Тому я завжди кажу: «Господи, помилуй.
Прости нас. Помилуй нас. Помилуй наших діток.
Помилуй по всьому світу», — бо це жахливо.
Я ніколи в житті не чула про таку хворобу.
Ніколи не чула про таку хворобу.
Ґімбо, я не люблю, коли ви сумна.
Я не сумна. Я дуже сердита.
Не сердьтеся. Чого ви сердита?
Я пригнічена.
Те, що відбувається, геть негарно.
З огляду на те, як пандемія позначається
на нашому психічному здоров'ї, поділіться,
як ви останнім часом дбаєте про власне здоров'я.
Я виконую багато функцій в місті.
Я досі працюю на повну ставку в лікарні Університету Маямі.
Я також організатор у «Захисниках мрії».
І коли так багато криз відбувається одночасно,
то мені дуже важко визначити,
коли вдалий час тривожитися про своє психічне здоров'я,
але, по-моєму, найкраще
для психічного здоров'я — це час із рідними.
Коли я з дружиною і з дітьми.
І дуже смачно.
Я усміхаюсь, я сміюся й можу тимчасово забути
про все, що коїться.
-Зробила? -Так.
Це ти таке зробила?
Вона сказала: «Так».
Щоразу, як у суспільстві стається такий злам, як ми оце бачимо,
у нас з'являється шанс збудувати щось краще.
Однак є сили, спрямовані в протилежному напрямку.
Я зіткнувся з расизмом коло свого дому.
Я оцінюю ту ситуацію так, що він хотів спровокувати мене на певну реакцію,
і добре, що я не відреагував так, як мав би.
Бо він міг застосувати електрошокер чи навіть вистрелити.
Він був без маски. І якийсь роздратований.
Він плювався мені в лице, тицяв пальцем у лице.
Вийшла моя дружина, вона змогла розрядити ситуацію.
Показала документи, що ми справді тут живемо.
Дочка дивилася мультики в комп'ютері,
який стоїть біля камери спостереження, тож вона все бачила.
Через це навіть зараз, коли ми в машині
і бачимо поліцейського, вона пригинається.
Не хоче, щоб її бачив поліцейський.
Думає, що її за що-небудь заарештують.
І…
Коли шестирічна дитина так робить —
пригинається, бо боїться поліції, —
це як позбавити дитину віри у власну невинність.
Спершу я страшно страждала.
Переживала, як люди на мене дивитимуться
після того, як почують мою історію.
Це було давно, після того, як я вийшла з тюрми.
І я дещо відкрила для себе.
Люди не хочуть бачити хороші вчинки інших.
Тебе затаврують.
Якщо ти зробив щось погане, люди хочуть, щоб ти й залишався тим поганцем,
яким вони собі тебе уявляють.
Бо їм важко зрозуміти.
Як може той, хто сидів у тюрмі, допомагати іншим?
Це неможливо.
Це не поєднується. Це як олія і вода.
Люди такого не сприймають.
Особливо коли той хтось походить з фавели, з периферії.
Я не мати Тереза, бо я вийшла з в'язниці й тепер допомагаю людям.
Це мінімум, що я можу робити, щоб заслужити своє місце.
Незалежно від того, сиділа я в тюрмі чи ні.
Це стосується й того, звідки приїхав Енді.
Стосується й Енді, а він медбрат, темношкірий,
гомосексуаліст і одружений з чоловіком.
О, він заплаче!
Ти ж знаєш, я емоційний.
Це правда про мої почуття.
Часом я думаю: «Коли ж це все закінчиться?»
-Це закінчиться? -Закінчиться?
Як нам буде вертатися до звичного?
Не буде вже звичного. Яке воно?
Я й не пам'ятаю, що робила до тих слів.
-«Пандемія! Усе зупиніть!» -Точно.
Хто допомагатиме? Потрібні три хірурги.
Ви відповідайте за кисень.
Я знайду набір для трахеотомії.
Доктор Лопес. Чуєте мене?
Терміново потрібен конектор для бронхоскопії.
Привіт. Як ти, Альдаїре?
Як самопочуття?
Ми тобі допоможемо, бо ти не відкашлюєшся.
Треба тобі допомогти, щоб ти легше дихав.
Ви це пояснили його сім'ї?
Так. Я говорив з його мамою.
-Бідна його мама. -Бідолашна.
Просто божевілля. Йому тільки 15.
Що ти хочеш зробити?
Ні.
Ні!
Опусти руку.
Поклади руку.
Дякую.
Альдаїре, ти за яку команду вболіваєш?
«Alianza Lima»?
-За «U»? -За «U»?
За «U»? Ти що, серйозно?
Так.
Бувають моменти, коли кількість викликів величезна.
Це жах.
Це наче…
коли дивишся фільм «Титанік»,
коли шлюпки відпливають…
і ти не знаєш, що буде з тими, хто залишився.
Алло, моя дорога.
Алло, Шорех, це я, Сара.
Саро, моя хороша. Як ти?
Ох, моя дорога. Моя люба. Так багато співчуттів.
Ти бачила, як він відлетів, наче птах?
Ти бачила, як мирно він відійшов?
-Мій любий. -Дядьку, тихо й лагідно.
Дядьку, такий же тихий і лагідний,
і такий завжди чистий серцем.
Він завжди був чистий серцем.
Завжди. Він відійшов без…
Покинув нас самотніх і безпорадних.
Покинув світ і все суще…
Цей світ божевільний. І він поставив нас на коліна.
Він у мирі й спокої в кращому місці.
Прощавай, дорогий.
Хороша й добра людина.
-Бувай, люба. Люблю тебе. -Бувай.
Ох, моя хороша.
Тільки ти
Можеш виправити цей світ
Тільки ти
Можеш освітити темряву
Тільки ти, і ти один
Викликаєш у мене трепет…
Силою вашого кохання і відданості…
Я проголошую вас подружжям.
Можете поцілувати одне одного!
ДНІ НАРОДЖЕННЯ НА КАРАНТИНІ:
Ну як, смачно?
Так.
…Тільки ти
Добре!
Можеш мене змінити
То це правда
Що ти моя доля…
ЛЮБЛЮ ТЕБЕ ДУЖЕ, І МИ ХОЧЕМО СКАЗАТИ…
Вона така мила. Така дорога.
Я так за тобою сумую… бракує слів, щоб це передати.
Люблю тебе. Люблю.
…Ти моя здійснена мрія
Мій один-єдиний ти
Станьте всі широким колом
на відстані для ранкової наради.
Вакцинація групи чотири, до 55 років:
Проходитимуть групи по п'ять пацієнтів
кожні 20 хвилин, починаючи з пів на дев'яту.
ФАЗА ІІ OXFORD-ASTRAZENECA ВИПРОБУВАННЯ ВАКЦИНИ
САУТГЕМПТОН, БРИТАНІЯ
У цьому дослідженні ми порівнюємо…
ДЖЕННІФЕР ЕЛЛІСОН СТАРША МЕДСЕСТРА
…вакцину від коронавірусу з контролем,
а саме — із затвердженою, безпечною вакциною від менінгіту.
Сьогодні певний відсоток учасників
одержить коронавірусну вакцину.
А інша група одержить вакцину від менінгіту.
-Так. -1-1-9-7-3-3-8.
Ми введемо вам вакцину. Ви добре переносите вакцини?
Начебто так.
-Так? Ясно. -Так.
-Ви себе добре почуваєте? -Начебто так.
-Є на щось алергія? -Ні.
Можуть бути болі.
А також почервоніння й припухлість.
-Цього можна очікувати. -Ясно.
-Нормально? -Так.
-Ви молодець. -Добре.
Чи можливо до кінця цього року отримати дієву вакцину?
З'ясувати це можна, тільки після третьої фази випробувань.
А потім чекати зараження людей,
аж тоді будемо знати, чи вакцина діє.
Це перший крок на шляху до майбутнього результату.
Тобто це можливо, але жодних гарантій.
Ситуацію змінить застосування вакцини,
а не тільки її наявність, і знання ефективності,
але й кількість вакцинованих.
Якщо ви маєте понад сім мільярдів людей,
більшості з яких потрібна вакцина,
то найамбітніша програма забезпечення — наша з AstraZeneca,
націлена на одержання двох мільярдів доз за 12 місяців.
Два мільярди доз — це все одно мало.
Для університету дуже важливо,
що ми змогли працювати з партнером,
який забезпечить вакциною весь світ,
а не кілька найбагатших країн.
Питання вакцинації й вакцини — це різні речі.
Дієва система й плани…
МАРІЯ ВАН КЕРКГОФЕ ТЕХНІЧНИЙ КЕРІВНИК З COVID-19, ВООЗ
…для можливості проведення вакцинації. Це критично.
Для кращого результату не робіть це самі.
Зберіть усіх тих, хто може сприяти, і рушайте разом.
Хай люди бачать.
Якщо ми кажемо, що буде справедливо, то має бути справедливо.
Д-Р МАЙКЛ РАЯН ВИКОНАВЧИЙ ДИРЕКТОР ПРОГРАМИ НС ВООЗ
Це серйозний іспит для всього світу.
Бо тут у грі й інші сили.
І якщо ти постійно підриваєш безпосередньо інституції,
які мають давати людям упевненість,
тоді ти маєш запитати, хто підриває ці інституції.
Кількість захворювань росте,
і гнів Д. Трампа пав на ВООЗ,
з усією відповідальністю за погіршання кризи в США.
Сьогодні я доручив адміністрації
зупинити фінансування ВООЗ,
поки триває оцінка ролі
Всесвітньої організації охорони здоров'я у невмілому управлінні…
На мене нападали, расистські напади.
І на моїх колег нападали, погрожували смертю.
Навіть учора, до речі.
Ми на це не зважаємо. Ми за себе не переживаємо.
Ми переживаємо за наш світ, бо люди вмирають.
Знаєте, що ми у ВООЗ говоримо?
Говоримо, що потрібна вакцина від COVID…
але в нас нема вакцини від безглуздого націоналізму,
нема вакцини від нерівності, нема вакцини від злиднів.
Поки ми не розв'яжемо проблеми,
які ми у ВООЗ уже визначили, такі як:
брак національної єдності і брак міжнародної солідарності,
то вірусу на руку всі розколи.
І тому…
ми повинні боротися з вірусом в унісон.
5 950 947 ВИПАДКІВ, 384 060 СМЕРТЕЙ ТРАВЕНЬ
Поверни отут.
Туди, де ті люди.
З дороги, малий!
Сюди, заходьте.
Можете вже брати візок.
Беріть візок.
-Вона реагувала? -Реагувала.
-Вона щойно знепритомніла? -Хвилин десять тому.
-Де візок? -Везуть.
Беремо її. І візьміть документи.
Розійдіться!
Обережно.
-Хто з нею поїде? -Вона. Її сестра.
Поїхали, швидко!
Ми повернемося й перевіримо її матір, а тоді… Добре? Матір.
-Її має оглянути державна швидка. -Рікардо, чому ми тут?
-Державна їде довго. -Це наша робота.
Вони приїдуть, глянуть і зразу їдуть.
Он, державна вже тікає.
Я ж казала. Приїхали й одразу розвернулися.
-Вони поїхали? -Авжеж.
Державна швидка нам не допомагає.
-Де? -Зникли.
-Вона була дуже стривожена. -З тиском було погано.
-У вас є телефон записати мій номер? -Він заряджається.
Я запишу вам на папірці.
Агов. Ми вернулися.
-Це вам, щоб заспокоїтися. -Є високий тиск або діабет?
У мене діабет.
У мене недавно сестра померла,
і племінник помер,
обоє за ці сім місяців.
Думаю, за два місяці. Втратила сестру і її сина.
-Бережіть себе. -А тепер це.
Хай вам бог помагає. Головне не хвилюватися.
-Добре, мої хороші. -Усе буде нормально.
Добре.
Мати була для мене всім.
Вона померла через вісім місяців після смерті брата,
і це було божевілля, бо я ж була поряд із нею.
Мати захворіла. І я викликала швидку.
Але вона їхала дуже довго, бо була субота.
Був карнавал. Вулиці були забиті,
і допомога прибула пізно.
Я не кажу, що мати померла через затримку швидкої,
але була ймовірність, що вона б не померла.
Це так складно. Я досі не відійшла.
І я не хочу, щоб інші втрачали своїх рідних.
Це важко. Це складно.
Це одна з причин, чому я тепер роблю те, що роблю.
ПЕРЕДОВА ГРУПА COVID-19
Як у вас справи?
Не дуже добре. Я просто…
Я не можу заснути.
Що вам сказав син, коли дзвонив?
Він дуже засмучений.
Засмучений?
Так, дуже засмучений.
Авжеж. Він хоче бачити маму.
Я теж його хочу побачити, але не знаю, коли вернусь додому.
Розумію.
Не знаю, чи взагалі вернусь.
ЛЮБИМО СЛУЖБУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я
-Добрий день. -Привіт.
Ну що у вас?
Усе добре. Як у вас?
Слава богу, все нормально. Як у вас справи?
Нормально.
Що робите?
Мати готує фатту.
Ой, як я хочу фатти!
Її легко готувати.
Я вчора готував маклюбе. Смачно вийшло.
-Надіюсь, поласував? Добре було? -Та добре.
Я радий, що добре.
Фара їла, поки не звалилася.
Рис вийшов не дуже жирний. Мав бути жирнішим.
Топлене масло клади.
Де мама? Дай мені з нею поговорити.
-Алло, синку! -Як ти там?
Смачного.
Скучаю за тобою.
Я теж за тобою скучаю.
Як ти там?
-Усе добре? -Слава Богу, все добре.
Хай береже вас Аллах.
Хай благословить тебе Аллах.
Мамо. Що ще нового?
Нового мало. Сьогодні всі працюють.
Сестра запросила в гості. Ми зготували катаєф.
Зараз підемо до неї.
Добре, ідіть їжте. Не затримую вас.
-Бувай, синку. Я тобі подзвоню. -Добре, мамо.
-До побачення. -До побачення.
-До побачення,тату.
Ми на естакаді 11-ї вулиці,
де муніципалітет Маямі зносить намети бездомних.
Хочу пояснити, що за вказівками Центру контролю хвороб,
з метою охорони здоров'я населення
не слід тривожити наметові табори.
Ми одержали повідомлення, що тут поламали людям намети.
-Ми підвеземо намети завтра. -Йому потрібен намет.
Якщо хочете висловитися на пресконференції…
-Хочу. -Тоді добре.
Як вас звати? Кіт Вільямс. Добре.
Зняти вас на відео зараз?
-Щоб ми виставили в соцмережах? -Якщо хочете.
Добре. Розкажіть нам, що сталося.
Нас переводять у притулок.
-Це вже було разів десять чи двадцять. -Ага.
-Це не допомога. -Ясно…
У цих людях, що я бачу на вулицях,
я бачу тата, бачу брата.
Тато так прожив багато років,
коли розлучився з мамою і не мав житла.
Так само було й з братом.
Як ви? Кажуть, у вас був струс мозку?
-Він вас турбує? -Та нормально.
-Хочете, я огляну? -Ну…
Покажіть.
Ого, чим це вас ударили?
Але схоже, що вже заживає.
Коли ви востаннє були в душі?
Може, прийдете, ми зробимо перев'язку?
-У вас є одяг? -Є.
І я про це. Прийдете сьогодні?
Простежите, щоб він прийшов?
COVID-19 посилив усе погане, що було в Америці.
Ви в порядку? Точно?
Ми й уявити не могли, в якому будемо стані.
Вам казали, що насувається ураган?
Ви не знали.
Враховуючи кризу, нинішній економічний спад
і вплив на темношкіре населення, наступними можете бути ви.
«Що, як я втрачу будинок?» Завжди якісь настирливі запитання…
скніють у глибині душі.
Я мушу зробити все, щоб не опинитися в такій ситуації,
проте якщо й опинюся, то маю бути готовим до всього.
Де ваші ковідні пацієнти?
На восьмому?
Пологове відділення теж на восьмому?
-Ні, на шостому. -Шостий поверх.
Хочете сісти?
Дистанція?
УЛЬТРАЗВУК
Мені важко дихати.
Не турбуйтеся. Ляжте зручно.
Розслабтеся. Зріст, вага й…
У мене серце калатає.
Бачите згустки чи ні?
Зараз усередині ніяких згустків нема.
Плацента в порядку,
згусток уже, мабуть, розсмоктався.
З минулого тижня я почуваюся трохи загальмовано.
Мене трохи турбує зріст.
Ви відстаєте на тиждень і три дні.
Зріст, у принципі, викликає певну стурбованість.
МОРГ
Я не думав, що це станеться з моїм батьком.
Хвороба позбавила батька життя.
Він став ангелом для мене й моєї сім'ї.
Усі, будь ласка, стежте за собою. Воістину, будьте обережні.
Аревало потрібна інтубація.
-Кому? -Аревало.
-Треба їм сказати. -Я вже сказала.
Доктор Сесі, хочу у вас проконсультуватися на делікатну тему,
більше в людському сенсі, ніж у технічному.
Мій колега доктор Васкес…
Це жорстоко, дуже жорстоко.
Він помирає.
І ми хочемо дати його рідним змогу побачитися з ним,
принаймні побачитися з певної відстані.
Це так болісно. Він один з нас.
Такий молодий, 43 роки.
Альберт такий…
«Пацієнтка номер 18 пішла», і я…
Я сказав: «О, пішла! Я не був…»
Я зрадів, бо вона так боролася, і я сказав:
«Добре, що вона виписалася».
А він: «Ні, Гассане, ти мав би знати,
що "пішла" означає смерть».
І я мусив повернутися з возиком для відходів у палату.
І… ти знаєш, коли хтось помирає,
бо навколо нього закривають штори…
і я чув…
Я чув,
як медсестри загортають її в пластик.
Вона вмерла. Померла.
Я ж міг помітити ознаки, симптоми наближення кризи.
Ми не були до цього готові.
Бо ми вкладали час і енергію в боротьбу між собою.
Я маю фобію лікарень.
Я ненавиджу… Тобто…
Переважно мене катували у в'язниці. Я був у 215.
215 — це військова розвідка.
Це один з найбільш горезвісних відділків таємної поліції у Сирії.
І через три дні перебування там у мене набрякли руки, бо я…
бо в мене обидва зап'ястя були розчавлені, і отут був перелом.
Рука була зламана в… Отут.
І ліва нога
дуже постраждала через…
Мене катували струмом і били, тому вона набрякла,
і дуже потемніла, була чорна.
Через три дні вони надумали відвезти мене в лікарню.
Наділи на голову мішок, заклеїли,
і кинули мене в машину. Я добре знаю Дамаск…
Я дуже добре знаю Дамаск, і я розумів, де я.
Я розумів, куди мене везли. Мене везли…
у військовий шпиталь.
Одразу, як мене завели,
почали бити з усіх сторін.
Персонал шпиталю теж бив, бо, зрозуміло, я ж протестувальник.
Тобто…
я один з поганих.
Мене вивели, завели в інше приміщення.
Мені дуже боліло і я сказав:
«Будь ласка, огляньте мою ліву ногу. Перевірте, що з нею».
І вони мигцем глянули й сказали…
Оце точні його слова, медбрата.
Він сказав:«О…
Абу Алі, готуй інструменти для ампутації».
Я раніше бігав марафон, тому я не…
Я не хотів втрачати ногу.
Тому я…
Я почав відчайдушно рухатися.
І я сказав:
«Подумаймо перед тим, як щось ампутувати.
Прошу, може, поговоримо».
Я хотів поговорити з усіма.
І після того, як я хвилин п'ять плакав
і благав їх не відрізати мені ногу…
Вони сказали: «Та ми пожартували».
І дали мені якийсь антибіотик.
Коли мене звільнили, лікар, що оперував мені ногу, сказав:
«Якби ти там побув ще тиждень, лишився б без ноги».
Тож так. Я ненавиджу лікарні.
Кажуть, він помер.
Ого, коли?
Це пов'язано з його зміною.
А завтра буде відсутній ще один лікар.
Ніньйо, бо він хворий.
Докторе, зробіть мені послугу. У мене COVID.
Можете подзвонити Белен і придумати, як їх замінити?
Інакше завтра не буде кому працювати.
Лікар. Лікар.
Лікар. Ще один лікар отам.
Загалом у нас тут семеро інтубованих лікарів.
Ця зараза дістане нас усіх.
Як називається провулок?
Провулок Тавареша.
-У вас астматичний бронхіт? -Так.
-Користуєтесь інгалятором? -Ні.
Що вживаєте, коли у вас напад?
Мама сказала, що купить інгалятор, але в неї нема грошей.
Мене турбує не те, коли закінчиться пандемія…
а те, коли закінчиться решта пандемій.
Зараз я в Овертауні.
Тропічна буря переросла в ураган.
Були попередження про торнадо.
Ні муніципалітет Маямі, ні влада округу,
як мені сказали ці люди, не запропонували їм прихистку.
Ніхто не надав їм тимчасового притулку чи маршруту евакуації.
У мене діти. Я не захищена від вірусу.
Коли я говорила з охоронцем,
він сказав, що в нас усіх вірус і ми помремо.
Це їхній охоронець.
Мамо.
У мене болить голова,
болить горло, температура.
Я боюся.
Кожна смерть нагадує, що ми повинні твердо стояти у своїй рішучості.
КОРОНАВІРУС: БРИФІНГ УРЯДУ
На жаль, цифри смертей включають наших колег-медиків
та працівників соціального забезпечення.
Вони присвятили своє життя турботі про інших.
Сьогодні я можу оголосити,
що уряд запроваджує схему медичного страхування
для медиків та працівників соцслужб першої лінії.
Ми хочемо зробити все можливе
для підтримки сімей тих, хто має справу з цим горем.
Отже, уряд заявив, що працівники-медики,
якщо помруть, то їхнім сім'ям дадуть дозвіл лишитися в країні.
-Вони зможуть залишатися безстроково. -Невразливі.
Крім прибиральників, адміністраторів…
куховарок і працівників соцзахисту.
Виходить, якщо працівник-мігрант помре в боротьбі з пандемією,
то його сім'я нічого не одержить. Ще й депортувати можуть.
І ми говоримо не про одну-дві людини.
Таких тисячі, якщо не десятки тисяч,
це фундамент NHS.
Я щиро намагаюся зрозуміти, де тут справедливість.
Це негарно.
Нечесно, що до лікарів і медсестер ставлення інше.
У нас одна справа.
Без санітарів хто завезе пацієнтів на операцію?
Якщо тут не прибирати, то все засмердиться.
Ми ближче…
до хвороби, ніж лікарі й усі решта,
бо ми прибираємо постелі, миємо всю…
хворобу, що мають пацієнти.
Прикро, що їм до нас байдуже.
Ми скромні працівники.
Їм до нас байдуже. Це нечесно.
Для уряду нас не існує.
Ми дешева робоча сила та й годі.
У Бразилії зареєстровано найбільше смертей
від коронавірусу за добу.
Загалом захворілих понад пів мільйона.
Не пандемія проблема.
Пандемія — просто ще один чинник
до того, з чим уже живуть люди з маргінальних прошарків.
Мене госпіталізували, мого чоловіка теж.
Я виписалась, а от чоловікові так не пощастило,
і він помер.
Для мене це було дуже важко.
Наші близькі падають у битві.
Ми не сердиті. Ми обурені.
-Перевірте праву… -Перевірте пульс.
-Верніться на тротуар. -Він не ворушиться.
-Він дихає? -Він у наручниках! Він не ворушиться!
Сьогодні сотні людей заповнили вулиці Міннеаполіса
після появи відео, на якому поліцейський
під час арешту притиснув коліном шию Джорджу Флойду.
Це прокручується в мене в голові знову й знову,
і я питаю себе, що робити? Я повинен щось зробити.
Людина загинула в Міннесоті.
Їй вісім хвилин стояли на шиї.
Вісім хвилин!
Підніміть праву руку.
-Скажіть: «Я… з нетрів!» -Я…
Я… з фавели!
-Я… з фавели! Я… більше! Більше! -Я… більше!
Більше ніж переможець!
Я вірю, що ми переможемо!
Так багато говорять про санітарію, прибирання й миття рук.
Але нам досі на ніч вимикають воду.
У нашому районі є місця, де після восьмої вечора води не буває,
і з'являється вона вранці о шостій.
Як же вірусові не процвітати в таких умовах?
COVID-19 убиває людей.
Темношкірих людей убиває більше, ніж інших.
Та темношкірих убиває не лише хвороба.
Поліцейські вбивають темношкірих.
Система охорони здоров'я вбиває темношкірих.
-Чорні життя! -Важливі!
Чорні життя!
Кілька місяців ми годували
найвразливіше населення округу Маямі-Дейд.
Саме так.
І коли я це робив, мене заарештували.
Розкажу вам, як це було.
Ми з'ясували, що офіцер-расист, який мене заарештував,
мав 12 скарг за надмірне застосування сили.
Він має 6 цивільних позовів.
Хто змусить його відповідати?
-Ніхто! -Ніхто!
Ми змусимо їх відповідати.
Це наша робота — змусити відповідати. Як ми це зробимо?
Ми оберемо нових людей і нову систему правосуддя.
-Чорні життя! -Важливі!
Одна, дві, три…
ПОНАД 13 МЛН ЗАБУТИХ З ФАВЕЛ
Ми «Велика десятка» бразильських фавел.
Ми проводимо мирну демонстрацію.
Безумовно, я дякую вам за зусилля.
-Ми маємо право йти далі. -Моє начальство каже, що це неможливо.
Ми хочемо говорити з губернатором. Хай до нас вийде.
Послухайте, ви не пройдете.
Стійте. Зупиніться тут.
Ми сказали й ми зустрінемось!
-Зустрінемось! -Зустрінемось!
Нам відповіли.
Губернатор дуже зайнятий і не може з нами говорити!
Вітаю, пане прем'єр-міністр.
Мене звати Гассан Аккад і я з гордістю працюю прибиральником
у лікарні за 16 км від лікарні, де лікувалися ви.
Я почав роботу приблизно в той самий час,
бо хотів допомогти цій країні подолати пандемію.
Однак сьогодні мене фактично зрадили, завдали удару в спину.
Я був шокований, дізнавшись про ваше рішення,
рішення вашого уряду, яке виключає мене й моїх колег,
прибиральників і санітарів, а також соціальних працівників, які…
У нас мінімальна зарплатня.
Ви нас виключили з плану про втрату годувальника.
І якщо я помру в боротьбі з коронавірусом, моїй партнерці не дадуть…
дозволу на необмежене перебування.
Це так ви нам віддячили.
Прошу, передумайте. Надіюсь на вашу відповідь. Дякую.
Це негуманно, що нас зупиняє на півдорозі
фашистський уряд, який хоче, щоб його народ вимер.
Дякую.
Побратими.
Ще рано.
«Осоромлені лікарнею…»
Осоромлені? Чого так написали?
Бо вчора, коли я відіслав листа Борису Джонсону,
правила змінили.
ОСОРОМЛЕНІ ПРИБИРАЛЬНИКОМ
«Утікач здобуває для сім'ї право залишитись у випадку смерті на передовій».
П'ять мільйонів переглядів.
І десять тисяч поширень…
Через чотири години після публікації уряд зробив розворот.
Оголосив, що рішення про втрату годувальника охоплює всіх.
Прибирання — це не…
Це не частина твоєї роботи, для тебе це тимчасова робота.
-Для мене це моє життя. -Так.
Це моя робота, я роблю її весь час.
Але я вдячний… дуже вдячний за те, як ти робиш свою.
-Зроблю отак. -Так.
-Розумію — бо не можна… -Не можна обійматися.
Надіймося, що колись…
У 140 американських містах тривають протести
після смерті темношкірого чоловіка під час затримання поліцією.
Тільки темношкірі знають, як це важко —
щодня доводити, що ти нормальний.
Доводити, що ти хороший, що законослухняний,
доводити, що ти чистий, що помив голову,
що сам купив собі одяг,
і що свій гарний телефон ти не вкрав.
І…
слова «не можу дихати» мають поступитися словам
«Я тут і я дихаю».
-Назвіть їхні імена! -Данте Паркер!
-Назвіть мого сина! Маркус Браун! -Маркус Браун!
Ми боремося за людяність,
ми просимо всіх людей у світі стати з нами й боротися разом з нами.
РАЗОМ МИ СИЛЬНІШІ
ВИБАЧТЕ ЗА НЕЗРУЧНОСТІ МИ ЗМІНЮЄМО СВІТ
Стояти разом як люди заради процвітання людства.
Ми хочемо змін, великих змін.
НІКОЛИ ЗНОВУ
Ми хочемо правосуддя для всіх, у Кенії і в усьому світі.
Нема правосуддя!
Нема правосуддя — нема миру!
Ми лише жменька з тих, хто ще встане!
Не зупиняйтесь!
Ми кажемо світові, що всьому є межа.
Ми єдині!
Переломний момент битви з коронавірусною пандемією настав,
коли в Британії зареєстрували вакцину від коронавірусу,
розроблену фірмою AstraZeneca і Оксфордським університетом.
Вітання.
Була дуже велика радість з приводу вакцини.
Це єдине, що нас витягне.
Ми це знали з самого початку.
Це момент для підстрибування? Махання руками?
Не зовсім так. Це, скоріше, полегшення.
Процес досі триває.
Зверніть увагу, що є три вакцини,
які демонструють ефективність, і це чудово.
Але нам треба більше ніж три вакцини, якщо ми хочемо захистити світ.
Це має бути вакцина, яка змінить ситуацію глобально,
чого інші вакцини поки що не можуть.
Це не найдорожча у виробництві вакцина,
і її поширення не вимагає заморожування.
Це означає, що її можна постачати через наявні мережі.
Чого б я хотіла після цього,
то це визнання факту, що такий підхід дієвий.
Ми можемо це робити швидше, ніж раніше,
і вакцини виходять не дорожчі.
Я б хотіла так само підходити до розв'язання багатьох інших проблем.
Я зберігаю міцну віру в науку,
хоч пандемія й показала, що розвинена наука
тільки допомагає долати кризи охорони здоров'я.
Для мене COVID-19 — це чіткий сигнал.
Він говорить нам, що треба змінити поведінку.
Поводитись як глобальна спільнота.
COVID-19 багато в нас забрав,
але водночас дав можливість порвати з минулим
і відновлювати краще.
Я хочу, щоб ми побачили цю можливість.
Це криза.
Проте можливості народжуються з криз.
82 654 704 ВИПАДКИ, 1 870 924 СМЕРТІ ГРУДЕНЬ
Зайди з того боку.
О, як гарно стало.
Гостей бракує.
Це так і кличе гостей.
Усе добре? Ні?
Я боюся.
Дайте мені руку.
Моє ненароджене янголятко.
Я пишу тобі цього листа
за тиждень до твого приходу в цей прекрасний і ламаний світ.
Заберіть мене звідси.
Цікаво, чи ти мене зараз чуєш.
Я знаю, що для тебе це була важка подорож.
Зараз я зроблю вам укольчик, щоб нижня частина тіла заніміла.
У деякі дні я так боюся.
Боюся, що ми не досить хороші,
і боюся, що, може, це нечесно —
приводити тебе у світ, де так багато страждань.
Це хлопчик!
Нате його.
Колись, як ти підростеш,
ми з батьком розкажемо тобі про світ, у якому ти народився.
Твоє народження — це промінь надії.
Ти маєш шанс змінити цей світ
любов'ю і співчуттям.
Доброго ранку. Як ваші справи?
Ми лікарі. Дякую, ви дуже люб'язний.
-Не хвилюйся. -Як же не хвилюватися?
Як ви, дорогенька?
Краще, але я втомилася.
У кількох колег погіршання.
Їм стало краще, тоді погіршало, а тепер їх знов госпіталізували.
Я думала, що сьогодні вернуся на роботу.
Та це не так просто, бо в мене була пневмонія.
Це мій перелік інтенсивних процедур чи не мій?
Вас дуже бракує під час інтенсивних процедур.
Ви єдина можете все організувати.
Ваш чоловік теж захворів?
Я його заразила. Ну, не зовсім.
Нас заразила наша хатня робітниця.
Можете уявити, що я собі передумала.
Я керую реанімацією.
Який же я показую приклад персоналу.
Про все я передумала.
Заразитися вдома!
Але це позаду.
Бувайте, дівчата. Дякую.
Відколи ми поховали матір,
я довго уникала відвідування цвинтаря.
Це тут.
Квартал «С», сектор 15.
Мої брат і мати тепер просто номери.
На цій табличці — братове ім'я.
Для мами табличку ще треба зробити.
Це їхній новий дім.
І материн, і Рожеріо…
Коли я облажалася, саме він сказав:
«Це позаду. Іди вперед. Не озирайся. Іди й усе».
А мама, коли я облажалася, подивилася на мене й сказала:
«Мені важко повірити, але я тебе підтримаю».
Завдяки їм я стала такою, як я тепер.
Я йду звідси з миром…
і певністю, що я все роблю правильно.
Це нічим не відрізняється від тієї роботи, яку ви мені бажали.
-Яка красива пташка! -Така гарна!
Гарненька.
І злетіла вниз так тихо.
Як ми були малими,
для нас усе було сповнене чарів.
Як би я хотів…
знову відкривати дива у звичайному.
Це як відчувати дотик
батькових і материних рук.
Обіймати їх.
Якби я знов могла обняти тих, кого люблю.
Я відвезу вас додому. Але…
-Але що? -Тут треба…
Ми трохи з'їдемо вбік. Я хочу вам дещо показати.
Це недовго, обіцяю.
-Я привіз вас аж сюди… -Так?
Бо хотів показати оце.
О боже! О господи.
Що?
Ґімба.
Ви можете повірити?
Ох, не може бути. Я зараз заплачу.
-Шкода, не можу вас обняти. -Це точно.
«Ґімба, сестра-хазяйка».
Цей вірус нас перевіряє.
Він усіх нас змінив.
Люба, коли цей рік почався,
я думав, що це буде рік,
коли я матиму все те, що хотів.
Тепер я розумію, що це рік, коли я вдячний за все, що вже маю.
Послухаємо людей, яких ми обслуговуємо
на душових станціях. Їм є що сказати.
За цими ворітьми більше любові, ніж в Овертауні.
Тепер я бачу світло в кінці тунелю.
Ми мріємо, щоб суспільство, в якому ми живемо,
позбулося нерівності та примарних цінностей.
Ці мрії допомагають мені бути лікарем.
Нам потрібно більше таких людей, як д-р Армен Гендерсон.
Дякую вам, єпископе.
Я хочу подякувати волонтерам.
Ми це робимо в ім'я любові,
і волонтери її показують. Це не доброчинність, це солідарність.
-Вам ще сьогодні на роботу! -Так, я вночі працюю.
Ану всі, пошуміть для Армена!
Так!
Боротися, знаючи, що можемо й не побачити
результатів своєї боротьби — це така традиція.
Доброго ранку.
Привіт, Альдаїре! Як почуваєшся?
Краще? Їсти вже можеш?
Так? Мама тебе провідувала?
Можна дозволити мамі його провідати.
Бо його вже можна виписувати.
-Він уже не заразний. -Я їй скажу.
Зв'яжіться з нею.
Ти скоро виписуєшся.
Отак.
Молодець. Добре.
Виведіть його погуляти.
Привіт, це тато. Я на роботі.
Я взяв твої речі, я їх підвезу.
Він буде о 19:00.
Я такий радий.
Як батько я бачив, як він народжувався.
Синку!
Як ти, любий?
Дитино, сину, як ти почуваєшся? Вигляд у тебе вже кращий.
Не хвилюйся, хлопчику. Ти скоро повністю одужаєш.
Мама така щаслива.
Вона за тебе молилася,
і братик, Матео, молився.
Не хвилюйся.
Дитино, я дуже тебе люблю.
Усе добре, синку. Я дуже тебе люблю.
Не хвилюйся, синку. Я привіз твої речі.
Радісно бачити, як люди одужують.
Я старанно лікувала пацієнтів,
бо хотіла, щоб хтось так само лікував
мою дочку чи батьків, якщо буде треба.
Я не хочу ніяких подяк.
Я хочу кращу систему охорони здоров'я.
Я хочу персонал, який має рішучість носити білі халати,
розуміючи, що це наша війна, наше поле битви.
Нам доля судила тут бути.
Це все.
Увага. Перейдемо вулицю.
Луна!
Я хочу збудувати світ, у якому мої діти цвістимуть,
у якому інші діти цвістимуть.
Будь весь час переді мною, добре?
-Щоб я тебе бачив. -Добре.
Іди, не зупиняйся.
Треба продовжувати боротьбу, далі робити те, що повинні.
Я пішов.
Не треба її нести. Постав її. Це собака.
Їй важко.
Життя триває, ми йдемо вперед.
Ми робимо те, що робимо найкраще. Ми стоїмо.
Світ такий маленький.
Наша спільна дія може поліпшити світ, у якому ми живемо.
Ми повинні обрати єдність.
Ну що, ми готові?
ЦЕЙ ФІЛЬМ ПРИСВЯЧЕНО ВСІМ,
КОГО ЗАЧЕПИВ ВІРУС COVID-19.
Буває в нашому житті
Що ми відчуваємо біль
Ми відчуваємо горе
Та якщо ми мудрі
Ми знаємо, що завжди
Є завтра
Поклич мене, брате
Коли буде потрібна допомога
Усім нам треба на когось опертися
Я можу мати проблеми
Які ти зрозумієш
Усім нам треба на когось опертися
Якщо є тягар
Який мусиш нести
Але не можеш підняти
Я на твоїй дорозі
Я допоможу нести тягар
Якщо ти просто мене покличеш
Поклич мене
Поклич
ПАМ'ЯТІ АМЕЛІЇ ФРАНКЛІН
Переклад субтитрів: Дмитро Антоненко