Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Bylo jedno, jak moc jste byli hodní…
nebo jak dobře jste se starali o děti.
Na ničem z toho nezáleželo.
Ani jste si to neuvědomovali, protože jste se jen chtěli sjet.
Přišla jsem o vše.
Tenhle příběh je potřeba slyšet.
Tohle je crack.
Je to cool droga osmdesátek?
Všude kolem nás se točí spousta peněz z obchodů s drogami.
Média těm předsudkům jen nahrávala a házela všechny do jednoho pytle.
Tato dívka se už narodila závislá na kokainu.
Dorostly do školního věku.
Celá generace je odsouzená k smrti.
Už tu nejsou jen dětské gangy.
Jsou to mocní zločinci.
Všichni z toho vinili drogy,
ale zašlo to daleko jen proto, že to společnost odmítala řešit.
Nesmíme tolerovat uživatele drog, ani jejich prodejce.
Slibuji vám, že ten mor vymýtím.
Pořád ještě napravujeme následky osmdesátých let.
Ale proč?
Protože společnost vůbec nemyslela na pomoc lidem, kteří měli problémy.
Řekni: „Ne“.
Není v tom žádný rozdíl.
Ať tam tu drogu dovezli sami
nebo se schválně nedívali, když to dělali jiní.
Vinu nesou všichni stejně.
Doba cracku změnila celou černošskou komunitu
a stejně tak i celou Ameriku.
NÁRODNÍ SJEZD REPUBLIKÁNŮ
Jsem si vědom zodpovědnosti plynoucí z důvěry ve mě vložené
a přijímám vaši nominaci na prezidenta Spojených států.
Reagan ve své kampani sliboval bohatství pro všechny
a lepší život. A to hlavně rozčarovaným bělošským voličům.
Společně započneme novou éru.
Dosáhnout toho chtěl
povzbuzením volného trhu, aby dostal lidi z chudoby.
Pro nezaměstnané vytvoříme nové pracovní pozice
a to především v chudších čtvrtích, kde žijí.
Těm, kteří už ztratili naději,
ji znovu navrátíme a přivítáme je v našem boji
za skvělou Ameriku.
SPOLEČNĚ…NOVÝ ZAČÁTEK
V osmdesátkách se začaly peníze točit.
Vždycky si vybavím Wall Street
a Michaela Douglase jako Gekka.
Chamtivost, lepší slovo mě nenapadá, je dobrá.
KAPITOLA PRVNÍ: CHAMTIVOST JE DOBRÁ
Byl to začátek návratu měst.
Všude panoval optimismus.
Kluby už se zase plnily.
Oslavy se staly životním stylem.
A součástí tohoto životního stylu byl i koks.
Když jsem si poprvé dal lajnu…
bylo to…
něco neskutečného.
Proč jsem to neznal už dřív?
Byla to atraktivní droga. Všichni pořád tančili.
Já třeba nespal i tři dny v kuse.
Jen pij vodu a nepřestávej.
Lidem to nevadilo.
Běžně se používala ve světě jazzu i popu.
Byla to společenská droga elit.
V mém oboru to bere spousta lidí.
Jsou pod šíleným tlakem a vydělávají mraky peněz.
- Už jsi to někdy zkoušel? - Párkrát.
Miluju kokain.
Těšil jsem se, až začnu vydělávat,
abych mohl žít stejně.
Kokain začal být oblíbený díky filmu Zjizvená tvář.
Chodili jsme do klubů se stodolarovkami jako v tom filmu.
Všechny nás to lákalo,
protože to dělali boháči.
Tehdy byl kokain luxus.
Šňupali ho hlavně lidé, kteří jezdili Mercedesy a BMW.
Na kokain v prášku černoši z chudinských čtvrtí neměli.
Byl moc drahý.
Nemohli jsme si ho dovolit.
Díky Reaganovi bohatla menšina
na úkor většiny.
Reaganova vláda sebrala
podporu půl milionu lidí a milion přišel o potravinové lístky.
Zrušili obědy zdarma pro 2,6 milionu amerických dětí.
Miliony dalších lidí začaly trpět extrémní chudobou.
Dnes ráno se fronta před pracovním úřadem
táhla kolem celého bloku.
Téměř osm a půl milionu Američanů je nezaměstnaných.
V roce 1982 byla nezaměstnanost jednou z největších v celé historii.
V černošských komunitách byla nezaměstnanost ještě dvakrát vyšší.
A lidi toho měli plné zuby.
Všude je sklo rozbité.
Lidi močí na schody, fuk jim to je.
Vadí mi smrad, vadí mi hluk,
ale nemám prachy, abych odsud vypadnul.
Grandmaster Flash a Melle Mel velmi věrně vykreslovali,
jak vypadal život chudiny.
Hotová džungle tu je,
jak to tu vůbec kdo přežije?
Hotová džungle tu je,
jak to tu vůbec kdo přežije?
Vyrůstal jsem ve velmi chudé čtvrti.
Rodiny žily z potravinových lístků.
Ani jsme neplatili jídlo penězi.
Byly to papírové peníze v hnědé a fialové barvě.
Když jste šli koupit jídlo,
připadali jste si jak v zemi Třetího světa.
Neměli jsme peníze,
takže jsme často byli jako děti doma sami.
Chodili jsme do obchodu krást.
Nebo jsme šli do supermarketu a vydělávali si odnášením nákupů.
A když jsme někomu nesli nákup domů,
občas jsme s ním utekli.
Dělali jsme to, abychom přežili.
Občas jsem musel nosit džíny po sestře.
Takhle jsem vypadal v páté třídě.
Sedím vepředu s klukama v tureckém sedu.
Všichni mají ruce v klíně,
ale já si držím boty, protože mám v podrážkách díry.
Občas nám nesvítilo světlo, nešel plyn.
Měli jsme doma šváby, myši.
Bylo to zlý.
Ani si nedokážeme představit, jak je chudoba traumatizující.
A jestli existuje jakýkoli způsob, jakákoli možnost,
která by nám pomohla se z chudoby dostat, vyzkoušíme ji.
Mezi lety 1982 a 1984
se množství dováženého kokainu do Ameriky zvýšilo o 50 procent.
Agenti ví, že kokain byl poslán do Filadelfie a do New Yorku.
Přes jižní Floridu přišly tuny.
Drogy proudí do Ameriky.
Dnes je tu víc kokainu, než tomu kdy vůbec bylo.
Do USA přicházelo 63 tun kokainu.
V důsledku tohoto ohromného navýšení dovozu
cena kokainu klesla.
Přes veškeré naše snahy
stále proudí do Ameriky kokain v neskutečném množství.
Pravidelně ho tu bere čtyři až pět milionu lidí.
Do Ameriky se nedostal ani jeden kubánský doutník.
Ani jeden!
A jim se nepodařilo zastavit na hranicích tuny kokainu?
Měly v tom prsty mocnější lidé než jen dealeři na ulici.
Dnes se v reportáži podíváme, kudy proudí drogy přes hranice.
Spojené státy se ale této invazi téměř nebrání.
Chodilo to k nám přes Střední Ameriku a přes Bahamy
a to rovnou několika různými způsoby.
Letadlem, lodí a tak podobně. Drogy sem proudily ze všech směrů.
A podíleli se na tom všichni.
Pak ale přišla bomba, která zasáhla celou zemi.
Včera večer našli hasiči spisovatele a komika Richarda Pryora, jak se motá
s popáleninami horní poloviny těla poblíž svého domova v Los Angeles.
Objevila se zpráva, že se Richard Pryor popálil o dýmku.
Použil volnou bázi, tzv. freebase, což je kombinace kokainu a éteru.
Pak to zapálil, ať už cigaretou nebo něčím jiným.
Směs vybuchla a zapálila mu oblečení.
Děláte si ze mě prdelky, co?
„Co je to?“ „Richard Pryor běží po ulici.“
Nevěděl jsem, co je freebase.
A když se tím Richard Pryor popálil,
najednou to spoustu lidí probralo.
Došlo jim, že se dá kokain použít i jinak.
Kokain je molekula.
Kokain hydrochlorid.
Ten hydrochlorid je sůl.
Nedá se kouřit, dokud je v něm ten hydrochlorid.
Musíte se té soli zbavit.
Dá se jí zbavit ve formě volné báze,
takže vám zbyde jen základ, proto se tomu tak říká.
Základ je volný a dá se vykouřit.
Crack je to samé.
Lidi si většinou koupili prášek a uvařili si to sami.
Byla to věda.
Bylo potřeba to pořádně…
promíchat
a navážit.
Já jsem ale zjistil,
že lidi nebaví se tím celým zabývat.
Jsou radši, když to mají připravené.
A říkají tomu „crack.“
KAPITOLA DRUHÁ - ŘÍKAJÍ TOMU CRACK
Vdechované kokainové výpary odchází ze skleněné dýmky přímo do mozku.
Je to účinnější
a droga se dostane do krevního oběhu okamžitě,
protože plícemi proudí obrovské množství krve.
Tím pádem jsou i účinky okamžité.
Crackem se člověk sjede už za 5 až 15 vteřin.
Teď se postavím a můžu chodit po Měsíci.
Můžu vstát a dojít na Měsíc.
Už je to dobrý. Můžu jít.
Díky cracku byl kokain najednou dostupnější.
Dávka vyšla na pět až deset dolarů.
Najednou měli i chudí lidé přístup k tomu,
čemu se dříve říkalo „droga boháčů.“
Bylo to celé děsně rychlé. Najednou byli lidi závislí na cracku.
Dali si první dávku a až do smrti se snažili zažít to samé, co poprvé.
Pořád dokolečka se snažili
dosáhnout stejného požitku jako poprvé,
ale naprosto marně.
Euforie se najednou znásobila.
Efekt se dostavil okamžitě.
Motá se mi jazyk,
protože se slovy nedá vyjádřit, jak mi bylo.
Byl to pocit, jako by mi patřil celý svět.
Je to jako orgasmus.
Jakmile si dáte první dávku…
…je konec.
Okamžitě jsem začal být závislý. Netoužil jsem po ničem jiném.
Najednou je svět…
Byl jsem na střední a potřeboval jsem peníze.
Čekali jsme dítě a bylo to náročný.
Máma mi řekla, ať si najdu práci.
Není to Calvin?
Dlouho jsem ho neviděla.
Prý má práci.
Pamatuju si na tu reklamu s Calvinem, kde říkali:
„Můžeš být jako Calvin.“
Když to říkáš…je nějaký jiný.
Ta zodpovědnost mu jen prospívá.
Jsem ráda, že mu někdo věřil a dal mu šanci.
Kde asi pracuje?
Vítejte v McDonald's. Co si dáte?
Tu reklamu si pamatuju. Já v McDonald's pracoval.
Dávali mi 3,35 dolarů za hodinu.
To byla minimální mzda.
A z toho vám vláda strhne daně.
Calvine, naser si.
Ani mě nehne.
Přišel za mnou táta a říká mi: „Vím, jak by sis mohl vydělat.“
A ukázal mi crack.
Byl v malých lahvičkách.
Ptala jsem se, co to je. A on na to: „Uvařený kokain.“
Prý to lidi vykouří a hrábne jim.
Dal mi jich stovku.
A za 20 nebo 30 minut to bylo všechno pryč.
Ta dýmka mluví.
Když ji dáte z ruky, začne vás volat zpátky.
„Vrať se!
Pojď! Utrať všechny svý prachy!“
Lidi za mnou chodili s prachama,
že chtějí jen dvacet. A koupili si jich dvacet.
Když jsem se v tom naučil chodit,
pochopil jsem, že se vrátí.
A do konec večera utratili všechno, co měli u sebe.
První den jsem vydělal pár stovek dolarů.
V tu chvíli jsem se rozhodl, že to budu prodávat.
Rychle si vydělám.
Crack je teď na každým kroku.
Už vůbec nevidíš trávu.
Už ani nevidíš koks.
Jediný, co se tu prodává, je crack.
Když se objevil crack,
říkal jsem si, že je to velký.
Na tohle jsme čekali.
Bylo to jako zlatá horečka, která všechny zachvátila.
Policii to bylo úplně jedno.
Většina z nich si chtěla odmakat směnu a co nejdřív odtamtud vypadnout.
Všichni měli pré.
Věděli jsme, že nás nikdo nezatkne.
Policajtům to bylo fuk.
Lidé z předměstí jezdí každý pátek do této newyorské čtvrti,
aby si zde sehnali zásoby na víkend.
Dá se nakupovat přímo z auta.
Tehdy si na ulici kupovalo crack tolik lidí,
až to bylo neuvěřitelný.
Seděli v autech a troubili, aby to urychlili
a rychle to prodali, aby mohli dál.
Tvořily se tam i zácpy,
jak si tam lidi jezdili kupovat drogy.
Kde se tam ti lidé vzali?
Já bydlel ve čtvrti, kde 99 procent byli černoši.
Máš crack?
Jo, ale možná až večer.
Jezdili tam běloši, hispánci.
Jezdili tam lidé odevšad, jen aby si koupili drogy.
Pro drogy si sem jezdí lidi až z New Jersey.
- Odkud jsou? - Z New Jersey!
Lidé vnímali crack jako městskou drogu.
Byl to problém městských čtvrtí,
což znamená, že ho brali a prodávali černoši a hispánci.
Byl jsem na cracku závislý, takže z vlastní zkušenosti vím,
že tahle droga překračuje všechny společensko-ekonomické kategorie.
Hele, prachy jsou prachy.
Tak to prostě je. Prachy jsou prachy.
Je mi fuk, jestli jsou ti dva roky.
Když mi dáš 35 babek na crack, prodám ti ho.
Viděl jsem člověka prodávat crack vlastní mámě.
Říkal, že někde si ho sehnat musí,
tak ať ho má radši od něj.
Byli jsme pouliční kapitalisti.
Přesně to jsme byli. Pouliční kapitalisti,
kterým záleželo jen na tom, aby si vydělali peníze.
KAPITOLA TŘETÍ: POULIČNÍ KAPITALISTI
V dobách heroinu a dalších drog vás k tomu musel přivést někdo jiný.
Měla v tom prsty mafie.
Nemohli jste to jen tak začít prodávat.
Ale s crackem najednou nebyl potřeba žádný prostředník.
Nepotřebovali jste ničí povolení.
Stačilo se jen trochu snažit.
Když jste v tom uměli chodit, zvládli jste to sami.
Mohli to dělat i mladí. Stačilo mít peníze,
nakoupit za pár stovek dolarů kokain
a začít ho prodávat na rohu ulice. Bylo to snadné.
A najednou byli lidé, především mladí muži,
schopní uživit jak sebe, tak i své rodiny.
Dal jsem dohromady partu kámošů v mém věku
a zabrali jsme si dva domy.
A pak jsme si zabrali celé ubytovny pro chudé.
Nikdo jiný tam drogy prodávat nesměl, pokud to nešlo od nás.
A to jsem byl teprve v pubertě.
Z Miami jsem odjel v roce 1984.
Narukoval jsem k letectvu.
A když jsem přijel domů na návštěvu za kamarády,
bylo jim tak 18, 19,
všichni na rohu prodávali drogy.
Chlubili se mi, jak jim ten crack nese.
Když je vám okolo 19, připadáte si důležitě.
Všichni to chtěli dělat.
Z dětí se přes noc stávali králové podsvětí.
Kluk, který bydlel na ubytovně a do školy chodil v hadrech po bráchovi,
se najednou vozil v BMW.
Lidé kolem cracku si vytvořili vlastní ekonomiku.
Ještě jsem ani neměl řidičák a už jsem si koupil auto. Za hotovost.
Ani jsem neuměl řídit,
ale jezdil jsem do školy, abych všem ukázal,
že mám káru.
Z původních stovek dolarů denně
jsme začali vydělávat tisíce.
Dělal jsem to pro prachy, hadry, šperky a holky.
Moc mě to bavilo. Užíval jsem si to.
Měl jsem všechno a dělal jsem, co jsem chtěl.
Jednou jsem si počítal tenisky.
Měl jsem jich 75 párů.
A všechny nový, jednou nošený,
pak jsem si koupil nový.
Bylo to boží.
Sto padesát tisíc dolarů v hotovosti!
Můžeme zahodit ty dolarovky, když tu máme půl milionu?
Víš co? Můžeme je dát chudině.
Taky si myslím.
V té době jsem…
Byla to doba, kdy mi každý den prošel rukama milion dolarů.
Z jednoho dealu za milion jsem si vydělal asi tak 200 až 300 tisíc.
Byl jsem jeden z nejbohatších v L.A.
nebo aspoň nejmladší boháč v L.A.
Koupil jsem si motel, kino,
autoservis, vrakoviště, obchod s botama, kosmetický salon, pneuservis.
A taky jsem měl k ruce asi tak 15 nebo 20 kluků, milionářů,
který jsem všechno naučil.
Udělal jsem z prodeje drog módní záležitost.
V té době bohatla velká spousta lidí
a všichni se chtěli dostat na vrchol.
Narkomani byli závislí na droze
a dealeři zase na penězích.
To byl problém.
Pistole, pušky, luk a šípy
a dokonce i puška ráže .50 se střelivem na ničení obrněných cílů.
Podle policie gangy prodávají crack v Rooseveltu
a nyní rekrutují členy na středních školách.
Mladíci a teenageři byli často ozbrojení, aby si vydobyli nebo ochránili své území.
Měli poloautomatické revolvery a někteří dokonce i samopaly AK-47.
Samé výkonné zbraně.
Dali jste děcku sto tisíc dolarů,
dali jste mu automatické zbraně a k tomu dostal moc.
Řekli jste mu: „Budeš mít pod palcem tady těch pět bloků.“
Co o tom ví šestnáctiletý kluk?
Crack způsobil, že najednou měla spousta lidí zbraně.
Mohlo si je dovolit víc lidí a…
víc lidí pak začalo řešit různé rozbroje pomocí zbraní.
Nejenom, že jste se snažili přežít.
Snažili jste se uchytit v moři plném žraloků.
Museli jste být ten největší a nejdrsnější žralok.
Ale i tak jste mohli schytat kulku.
Měli samopaly Uzi a Glocky.
Je jasný, že se nám to vymklo z rukou a docházelo k incidentům.
A tehdy to celé začalo jít z kopce.
Vydělávali jsme mraky peněz
Byla to sranda.
Ale pak…
to sranda být přestala.
Obchody s drogami rostou a s nimi i násilí.
Každou noc odváží policie těla obětí.
Dnes v jednu v noci došlo k šesti přestřelkám.
Když policisté dorazili na místo činu, čekala je tam jatka.
Ani na prstech nespočítám,
kolik lidí jsem viděl na vlastní oči umřít.
Tehdy to bylo naprosto normální.
Už to s námi pomalu ani nehlo,
když někdo z našeho okolí umřel.
V severním Manhattanu
stoupl kvůli cracku počet vražd o 63 procent.
Loni došlo v Los Angeles k rekordním 555 vraždám.
V okrese Los Angeles zemřelo 387 lidí.
Kolumbijský distrikt je hlavním městem vražd.
Do čtvrtí policisté ani nechodili.
Bylo to jako v té scéně z Kmotra, kdy ten chlap řekne:
„Jen ať se pozabíjejí. Jsou to zvířata.“
Nechtěli se celou tou epidemií zabývat.
Předtím tam taky nejezdili a teď už vůbec ne.
Podle úřadů cena kokainu klesla.
Zvýšené případy násilí jsou důsledkem rostoucí konkurence.
Lidé začali dealery okrádat a unášet.
Nebo je rovnou zastřelili.
A pak je našli spoutané páskou.
Na ulicích zuřila válka.
Střelili mě do zad, asi tři centimetry od páteře,
a kulka mi proletěla hrudníkem.
Rozhodla jsem se, že jestli mám umřít,
nebude to na ulici.
Tak jsem vstala, sedla do taxíku a nechala se odvést do nemocnice.
Kdybych tam zůstala, udusila bych se.
Měla jsem vnitřní krvácení a plíce se mi plnily krví.
Prodávání drog mě zocelilo.
Nesměla jsem dát najevo slabost a být drsná,
aby nikoho ani nenapadlo mě zneužít.
Připraví vás to o vaši osobnost. Neustále musíte působit ostříleně.
Nemůžete dát najevo slabost. Ale co je vlastně slabost?
Místo toho, abyste se začali válet smíchy, když někdo řekne vtip,
uděláte jen…
A zbytek radši spolknete.
Šli jste na party
a chtěli si zatancovat, ale nemohli jste.
Ostatní vás sledovali a považovali by to za slabost.
Byli byste za padavku.
Z některých lidí šel strach
a ostatní se jich báli.
S některými si dokonce ani policajti nechtěli zahrávat,
protože to byly…
Byly to zrůdy.
Přitom jste se s nimi ještě před pár lety
vídávali v kostele. Chodila s nimi vaše sestra.
A než jste se nadáli,
našli jste je ležet na zemi rozstřílené kulkami
nebo jste proti nim seděli na služebně,
protože někoho brutálně zavraždili.
Čtrnáctiletého Davida Rosaria trpícího poruchami učení
trefila kulka do hrudníku, když jel na kole.
Policie tvrdí, že se stal obětí přestřelky drogových dealerů.
Pořád jsme chodili na pohřby.
Stačilo projít kolem nějakého pohřebního ústavu,
před kterým stála spousta mladých lidí.
Bylo jasné, že to byla další oběť drog.
Často jsem sloužil mše za mladé.
Některé v kostele,
mnohokrát v pohřebních ústavech.
Trápilo mě to.
Častokrát jsem si přál, abych věděl, co dělat.
Ale já to nevěděl.
Je to tragédie, když vám matka řekne,
že vzala na pohřeb svého devítiletého syna
a on jí řekne: „Ne, že mi oblíkneš košili a kravatu, jako má můj kamarád.
Chci být oblečený tak, aby mě kámoši poznali.“
Devítiletý kluk plánuje se svou matkou svůj pohřeb,
když jde na pohřeb kamaráda ze školy.
Pro lidi žijící v těchto čtvrtích
to musela být hrozná doba.
Mnoho z nich v těch čtvrtích
bydlelo celá dlouhá léta.
Nemohli si dovolit jen tak se sbalit a odstěhovat.
Byli nuceni žít ve stresu uprostřed válečné zóny.
Lidi se báli chodit ven.
Dřív postávali před domem a společně klábosili.
Teď už to dělat nemohli, protože vzduchem lítaly kulky.
Bojíš se, když jdeš v noci ven na ulici?
- Ano. - Proč?
Je tu spousta dealerů. Budou střílet.
Já radši zůstanu doma. Nechci, aby mě zastřelili.
Já v noci radši ani nevycházím z domu.
Když přijdu domů, zamknu dveře a už se odtamtud nehnu.
Občané prosí policii.
- Byla bych ráda… - Kdybyste něco udělali.
Aspoň to tu projeďte.
- Žadoní… - Mám strach.
…o pomoc ve čtvrtích, kde bydlí.
Koukám dolů a vidím policajta, jak radši odvrátí zrak jinam.
Jednou jsem šel domů ze šichty
s 300 lahvičkama cracku.
Najednou do parku najeli chlupatý a zastavili přímo přede mnou.
Chtěli vidět, co mám v tašce.
Dal jsem mu ji a říkám si, že už z vězení živej nevylezu.
Přemýšlel jsem, jestli mám utýct nebo ne, protože bylo jasný, že je po mně.
A ten policajt
se podíval do tašky. Měl tam ještě kolegu.
Hodil mi ji zpátky, podíval se na mě a řekl:
„Vzkaž šéfovi, že jsem ti pomohl.“
Šel jsem k šéfovi a říkám mu: „Tomu nebudeš věřit.
Teď mě zastavili chlupatý a viděli, co u sebe mám.“
A on na to: „Co to meleš?
Platíme jim, aby nás nechávali být. Padej zpátky.“
Nevěřil jsem svým uším.
Křičel, ať jdu makat, že přicházíme o prachy.
A tak jsem zjistil, že podplácíme policisty.
Lítalo v tom tolik peněz, že byli zkorumpovaní úplně všichni.
Zkorumpovaná byla úplně celá čtvrť.
Vyšetřování newyorského policejního oddělení
odhalilo korupční síť, která zasahuje hluboko do jeho řad.
Dalších 7 policistů z Miami skončilo před soudem
za okrádání dealerů a následný prodej drog.
Čtrnáct policistů bylo obviněno
z obírání dealerů. Ukradli jim drogy a následně je prodali.
Celkem bylo v Americe obviněno z korupce související s drogami 351 policistů.
Co jste kradli?
Co bylo. Peníze, drogy, zbraně.
Jednou jsem sáhnul do bedny plné kokainu a odebral z ní dvě hrsti.
Dal jsem si ho do kapsy a odešel.
Sebrat dealerovi drogy a peníze není nic složitého.
Stojí v rohu,
má drogy a ví, že ho můžete dostat za mříže.
Ale já mu místo toho sebral drogy a peníze.
Nebál jste se, že vás mohl nějaký kolega nahlásit?
Vůbec.
Proč ne?
Policajti jsou si věrní.
Nikdy na sebe nepráskají.
Věděli jsme, co dělají
a že občas berou úplatky zcela veřejně.
Věděli jsme, že se jim nedá věřit.
A že taky potají dealují.
Nemůžete se černochům divit, že policistům nevěřili.
- Kolik potřebuješ? - Jo, kolik?
Dej mi jednu.
V Bibli se píše, že se objeví kobylky,
slétnou se na obilí a zničí veškerou úrodu.
- Máš 25? - Kolik?
Crack zničil naši komunitu.
Tady máš. 20 babek.
Crack byl jako virus.
- Odkud jde ten kouř? - Jako by bylo něco ve vzduchu.
I já prodával crack.
Změnilo to celou kulturu.
To je crack.
Tak počkat, počkat!
Jo.
Celé to tam bylo zdevastované.
Všude ležely odpadky.
Vypadalo to tam jak ve filmu od George Romera
Noc oživlých mrtvol.
Dobře.
- Lahvičky… - Kolik jich chceš?
Beru crack.
Crack mi úplně změnil osobnost.
Co chce?
Přestalo mi záležet na lidech.
- Já vím. - Máš pro nás dva.
Kolik chceš?
Věděla jsem, že do toho zabředám víc a víc, ale nedokázala jsem přestat.
- Co chce? - Co potřebuješ?
Začala jsem hubnout.
Zužoval se mi pas a košile mi začínaly plandat.
- Kolik? - Máš 25?
Pár z nás se to zpočátku snažilo skrývat,
ale když se to zhoršilo, bylo nám jedno, kdo to uvidí.
Co potřebuješ?
Jak je, kámo?
Čtyři dny jsem nebyla doma.
Čtyři dny už nespím, ale aspoň jím.
Vážím 43 kilo.
Máš děti?
Jo, jedno. Je mu 11.
Jedenáct?
Je to kluk.
A kde je?
U mojí mámy.
Kdys ho viděla naposled?
Před rokem a půl.
Jak se jmenuje?
Angelo.
Chybí ti?
Jo.
Kvůli té droze se lidé sami sobě odcizili.
A tím se odcizili i svým rodinám.
Vypadalo to,
že ty drogy měly mnohem horší dopad na ženy.
Měla jsem syna.
Bylo mu pět.
Ale zabili ho.
Úplně mě pohltil smutek a vztek
a crack mi pomáhal tomu všemu utéct.
Když jsem si dala crack,
užívala jsem neskutečné ticho.
Všechno to povídání, bolest, trápení
a soužení najednou skončilo.
Aspoň na chvíli.
Začala jsem s tím, když jsem pracovala.
Zrovna se mi narodila první dcera.
Měla jsem první byt a život před sebou.
Jakmile jsem se vrátila domů, najedla se, umyla jsem nádobí, zkontrolovala úkoly,
poslala ji, ať se umyje a pak jsme šly spát.
Byla to naše rutina. Dokud jsem nezačala kouřit crack.
Vymklo se mi to z rukou, až jsem nakonec o děti přišla.
Musela se o ně starat moje sestra.
Zrovna se mi narodila třetí dcera. Byla ještě mimino.
A…
A ani mě nezná.
Spousta matek a tetiček by byla schopná udělat pro crack cokoli.
Jakmile začaly brát tuhle drogu, byl s nimi konec.
Feťáci si potřebují sehnat peníze.
Muži můžou někoho zmlátit
nebo někoho okrást,
vloupat se do nějakého domu.
To ženy nemohly. Aspoň si to myslely.
Ženy prodávaly hračky svých dětí
a dělaly neuvěřitelné věci,
které by asi normálně neudělaly,
kdyby nebyly pod vlivem cracku.
Musela jsem spát s chlapama jako nějaká prostitutka.
To dělají ty drogy.
Vy to neovládáte.
Znala jsem ženy, které měly sex se třemi muži najednou,
se čtyřmi i pěti muži najednou.
Když jste neměli peníze, odvedli vás na střechu, aby tam s vámi měli sex.
Nebo jste to dělali ve výtahu.
Dělali jste to všude, kde chtěli, abyste dostali crack.
V našem bloku byla opuštěná dodávka.
Byla naše. A za některými dealery
tam chodily ženské a říkaly, že jim ho za dávku vykouří.
Záleželo na vzhledu.
S fetkami nechtěli nic mít.
Ale když teprve začínaly, dali jim dávku, ona udělaly, co měly a odešly.
Ty ženský to dělaly.
Jednou jsem toho taky využil.
Bral jsem to tak, že…
někdo to dělat musel.
Tak to radši využiju já.
Když přijdete kvůli té droze o ženu…
ztratíte matku, ztratíte chlebodárce.
Když to zničí ženu, zničí to celou komunitu.
Maminko!
Neberte mi maminku, prosím!
Mami! Neberte mi maminku, prosím!
Proč byla naše komunita prosáknutá
takovou zničující chemikálií?
Slyšela jsem o chemických zbraních
a tohle mi to dost připomínalo. Byly zaměřené
proti černošským komunitám.
Odkud to k nám přišlo?
A hlavně proč to k nám přišlo?
Začínají Mimořádné zprávy NBC.
Z Bílého domu prezident Ronald Reagan s manželkou
přináší vzkaz drogám.
Drogy zničí sen
každého dítěte a nahradí ho noční můrou.
Nancy se intenzivně zapojila do boje proti závislosti na drogách.
Nedávno se mě skupina dětí ptala, co dělat, když jim někdo nabídne drogy.
Odpověděla jsem: „Prostě řekni ne.“
Jsme LA Lakers, tak poslouchej.
Drogy zabíjí každý den.
S kokainem a crackem zatočíme,
Stačí prostě říct ne!
Kampaň „Prostě řekni ne“ byla
svým rozsahem s intenzitou bezprecedentní.
Přesně tak. Řekni ne cracku, ať můžeš žít.
Jestli musíš pro něco umřít…
tohle za to nestojí.
Crack není jen špatný.
Může být smrtící.
Kampaň proti cracku byla největší
protidrogovou kampaní v americké historii.
- Nepotřebuju to. - Řekni ne.
Prostě řekni ne drogám, poraž to.
Tohle je váš mozek.
Tohle jsou drogy.
Tohle je váš mozek na drogách.
Nějaké dotazy?
Co uděláte, když vám někdo nabídne drogy?
Prostě řeknu ne!
Neslyším vás. Hlasitěji!
Prostě řeknu ne!
Výborně.
Vážně?
To je váš slogan? „Řekni ne drogám?“
A co pomoct chudinským čtvrtím,
kde lidi nemohli říct ne drogám.
Nám to přišlo jen jako politika.
Drogová kampaň Nancy Reaganové „Prostě řekni ne“
nám připadala neuvěřitelně pokrytecká.
Dělo se to v době, kdy americká vláda
zavírala oči před pašováním kokainu do USA.
Já jsem bral kokain od Nikaragujců.
Teda většinu.
Měl jsem i jiné zdroje, od kterých jsem bral kokain,
ale hlavním zdrojem byli oni.
V té době zuřily ve Střední Americe dramatické občanské války.
A to v Guatemale, Hondurasu, El Salvadoru a Nikaragui.
Spojené státy podporovaly diktátorský režim v Nikaragui.
Tuto vládu svrhlo v roce 1979 hnutí Sandinistů.
Byla to neschopná banda levičáků a marxistů.
Sandinistická diktatura v Nikaragui
s plnou podporu kubánsko-sovětského bloku
nejen, že pronásleduje své obyvatele, církev a popírá svobodu tisku,
ale zbrojí a poskytuje základny pro komunistické teroristy
útočící na sousední státy.
Spojené státy prohlásily:
„Nehodláme tolerovat marxisty ve Střední Americe.“
A začaly spolupracovat se skupinami partyzánů…
aby jim pomohli bojovat s nikaragujskou marxistickou vládou.
Říkalo se jim Contras.
Vláda Spojených států amerických je živila, vybavovala a platila.
Prezident Reagan pořádal tiskové konference
a přednášel projevy téměř každý den.
Tito bojovníci za svobodu jsou v tuto chvíli v Nikaragui,
protože jsme se jim zavázali.
Oslavoval Contras
a morálně je přirovnával k otcům zakladatelům.
Odřízneme je a necháme je tam bezbranné?
Pokud to uděláme, nikdo už nebude Spojeným státům americkým nikdy věřit.
Kongres nechtěl podporovat občanskou válku ve Střední Americe.
Nesouhlasím s jakoukoli pomocí a podporou Contras.
Věřím, že Američtí občané netouží po rozsáhlé válce.
Věřím, že chtějí dát šanci míru.
Nastal čas,
abychom nadobro ukončili snahu této vlády podporovat Contras.
Tento plán se zrodil z podvodů,
lží a zastíracích manévrů.
Než investujeme do Střední Ameriky další cent,
co se postarat o lidi, kteří žijí v této zemi?
Kongres prohlásil, že nemůžou podporovat Contras z federálních peněz.
Nemůžou jim koupit zbraně, uniformy, ani munici.
V tu chvíli začala Reaganova vláda hledat
alternativní zdroje financování.
A jedním z těch zdrojů financování byly zisky z prodeje zbraní Íránu.
SPOJENÉ STÁTY STŘELY, RAKETY
Začali jsme ilegálně prodávat střely a rakety do Íránu.
Vydělali jsme na tom 15 až 30 milionů dolarů
a mohli jsme je převést na podporu
nyní už ilegální války Contras, kterou Kongres odmítl sponzorovat.
Spolupracovali jsme s piloty, kteří vozili zásoby Contras.
Nejenom, že to americké úřady přehlížely,
ale spojily se s jakýmkoli zavrženíhodným individuem.
Pracoval jsem pro Associated Press
na reportáži o americké spolupráci s rebely Contras v Nikaragui.
Slýchávali jsme různé příběhy, ale já ničemu z toho nemohl uvěřit.
Měli jsme přes 30 zdrojů,
které nám popisovaly, jak funguje pašování kokainu
nikaragujskými Contras.
John Kerry byl nově zvolený do amerického Senátu,
když jsme naši reportáž vydali.
Vyslal několik svých zaměstnanců, aby to prověřili.
Dnes budeme pokračovat ve vyprávění
příběhu o napojení Contras na drogy.
Když jste z letadla vyložil zbraně, naložil jste do něj něco jiného?
Ano. Naložil jsem tam 17 vojenských pytlů
a asi tak pět nebo šest…
krabic velkých 60 na 60 centimetrů.
Co bylo v těch pytlech?
Koks. Kokain.
- A v těch krabicích? - Kokain.
Byl to skandál nevídaných rozměrů.
Bílý dům se podílel na tajném posílání zbraní
skupině rebelů do Střední Ameriky,
SPOJENÉ STÁTY
kteří byli financováni prodejem střel do Íránu.
A minimálně zavírali oči před pašováním kokainu do Ameriky,
aby mohli financovat tuto tajnou a ilegální válku.
Byl to ideální způsob pašování drog.
Když jste poslali zbraně do Střední Ameriky,
mohli jste je vyložit, naložit pytle plné kokainu,
a odvézt je zpátky do USA.
Těžili z toho jak Contras,
tak i pašeráci.
Byla to ideální dohoda, která vyhovovala všem.
Až na americké občany.
Reaganova vláda to buď přehlížela
nebo o tom věděla a spolupracovala s pašeráky drog
ve snaze svrhnout vládu Sandinistů.
Naším cílem bylo porazit komunismus ve Střední Americe.
I za cenu toho, že sem proudily drogy a brala je mládež.
Tak to prostě bylo.
Bias sebral soupeři míč.
KAPITOLA ŠESTÁ: MEDIÁLNÍ ŠÍLENSTVÍ
Skvělý tah od Lennyho Biase! Dává koš!
Jedním velkým zlomem
byl Len Bias, basketbalová hvězda Marylandské univerzity.
Adrian Branch skvěle chytil míč a přihrává zpět Biasovi.
Všichni ve Washingtonu jsme věděli, kdo je Len Bias.
Lidi ho milovali. Byl to pohledný a slušný chlap.
Bias na čáře, obešel Halea a vrací se!
- Páni! - Teda! To byla střela!
Jeho velký soupeř hrál za Severní Karolínu.
Michael Jordan hlídá Lena Biase.
Skvělá hra a dvoják! Povedlo se.
Dva nejlepší sportovci v zemi,
Michael Jordan a Bias, dnes hrají bok po boku.
Bias přes něj zavěsil.
Jeho snem bylo hrát za Celtics.
Boston Celtics si vybrali
Lena Bias z Marylandské univerzity.
Jejich první volbou byl Len Bias.
Vrátil se zpátky na kolej Marylandské univerzity a…
začal to oslavovat s kamarády.
Rychle sem někoho pošlete.
Je to vážný.
Dáváme mu dýchání z úst do úst.
Je to Len Bias.
Musíte ho nějak vzkřísit.
On přece nemůže umřít.
Rychle sem přijeďte.
Příběh velkého úspěchu nakonec skončil nečekanou tragédií.
Len Bias, basketbalová hvězda Marylandské univerzity,
se měl stát hráčem mistrů světa Boston Celtic,
ale dnes zemřel na infarkt
v nemocnici v Prince George's County.
Náhlá smrt Lena Biase policisty velmi šokovala,
ale víc je překvapilo, že v ní sehrál roli crack.
Policisté označali případ za podezřelý
a odmítají sdělit další informace.
Dnes nám reportér Jim Kazursky prozradí,
jak tragická smrt Lena Biase připomíná,
že kokain zabíjí.
PODLE POLICISTŮ MOHL BIAS PŘED SMRTÍ KOUŘIT CRACK
Když se k tomu dostala média,
tvrdilo se, že Len Bias kouřil crack.
A to mělo na svědomí jeho smrt.
Pak se z něj stal ukázkový příklad,
což odstartovalo celonárodní diskuzi.
Americká média se najednou cracku chytila.
Ale začalo se o tom psát úplně jinak.
Nejenom, že kouřil crack,
ale prý to bylo poprvé, co ho užil.
Říkali: „Takhle moc je ta droga silná a nebezpečná.“
NA BIASOVĚ POHŘBU
Na pohřbu Lena Biase Jesse Jackson prohlásil:
„Tráva zabila víc černochů než provaz Ku-Klux-Klanu.“
Následující týden Don Rogers,
cornerback Cleveland Browns…
zemřel na následky požití kokainu.
Média naznačovala, že bral crack.
Tohle se o něm psalo.
„Je to epidemie! Mladí černoši,
silní sportovci, umírají na kokain.“
Po celé zemi se nemluvilo o ničem jiném než o kokainu.
Média jím byla posedlá.
Z problému s crackem se stává krize, která se šíří po celé zemi.
Dvě slova, která se s crackem spojovala,
byla „epidemie“ a „mor.“
„Drogová epidemie je stejně nebezpečná jako každý terorista.
Je to vážné. Vypukla zde epidemie a může zabíjet.“
To je jen část toho, co členové Senátu…
Snažili se tím lidi vyděsit.
Politici i média tato slova používali, aby lidi děsili.
A zabralo to.
Droga tak silná, že vám sebere všechny peníze
a donutí vás prodat hodinky i oblečení, které máte na sobě.
Nebo zabít matku.
Když chtěli ukázat, jaký jsou drogy problém,
poslali kamery na Martin Luther King Jr. Avenue
a natočili pár černochů,
jak sedí na schodech nebo stojí před obchodem.
„Vidíte? Máme problém s crackem. Tady je!“
Cracková ulice, jak tomu říkáme,
se rozrostla do měst po celé zemi.
Losangelské gangy operují ve více než 25 městech.
Překvapivě i v městech jako Omaha, Kansas City, Denver
a dokonce i v Yorku v Pensylvánii.
Média vyvolávala šílenství kolem cracku a jeho dopadech.
Psali kdo a kde ho bral.
Policie v Kansas City v Missouri dnes pátrá po ženě,
která vyměnila syna za crack v hodnotě 20 dolarů.
Čtyřměsíční chlapec je v péči úřadů.
Média ukazovala stereotypní obrazy problémových černošských žen
a chudých černošských matek, aby dokázala, jak je crack škodlivý.
Epidemie cracku odhalila novou a děsivou stránku.
Droga totiž poškozuje i děti narkomanů.
Dnes vás čeká reportáž o kokainových dětech
narozených matkám závislým na kokainu.
Její matka byla při porodu zfetovaná.
To, že porodila, jí došlo až druhý den.
Celou tu aféru s crackovými dětmi vyvolal jeden článek
od pediatra z Chicaga jménem Ira Chasnoff.
Ira Chasnoff prohlašoval,
že po prenatálním vystavením kokainu vznikají vážná poškození.
Jeho výzkum byl provedený na zhruba 23 dětech,
takže nemohl a ani neměl,
vést k tak děsivým zprávám, jaké se šířily.
- Děti drog… - Kokain…
Crackové děti dorostly do školního věku.
Najednou o tom psali úplně všichni.
Objevilo se to v New York Times
a dokonce i v časopisu TIME.
Používaly titulky jako:
„Crackové děti: Tou největší hrozbou je matka sama.“
A v článcích se objevovaly fotky černošských dětí.
Těžko se o tom mluví, protože to byla hrozná kravina.
Takovéhle výmysly vydávaly za skutečnost.
A hrálo to velkou roli v představě o „crackových dětech.“
Teď už ale všichni víme, že to byla lež.
Byla to epidemie, která nikdy nebyla.
Každý rok se narodí 100 000 crackových dětí.
A teď se zdá, že jsou doživotně narušené.
Až tyto děti dosáhnou školního věku, nastane pravý horor.
Za pár let mohou tyto děti tvořit až 60% studentů
ve školách v chudých čtvrtích.
Ve skutečnosti se zjistilo, že jen dvě až tři procenta narozených dětí
v této době, měla v těla stopy kokainu.
Závažnější problémy závislých matek
způsoboval alkohol a marihuana.
Ale Americká veřejnost četla jen o cracku.
To také vyvolalo novou vlnu kriminalizace
a to černošek žijících v prostředí, kde se braly drogy.
Otec mých dětí mě opustil. Cítila jsem se sama a opuštěná.
Když jsem měla krizi,
svěřila jsem se svému doktorovi, že jsem závislá na drogách.
A on mě nahlásil na policii.
Přestože byla ohledně své závislosti zcela upřímná v naději,
že jí zdravotní personál a lékaři
poskytnou léčbu, kterou potřebovala,
byla zatčena a obviněna z týrání dětí
a podávání drog nezletilým.
Jako by byla dealerka nebo prodavačka drog.
Loni byla žena na Floridě odsouzena za to, že podala kokain dítěti
přes pupeční šňůru.
Několik dalších států se pokouší o to samé.
Tehdy to bylo poprvé, kdy prokurátor
obvinil ženu za podání drogy novorozenci
pouhých 60 vteřin poté, co se dítě narodilo,
zatímco s ním byla spojená pupeční šňůrou.
Neměli žádný přímý důkaz,
že by došlo k převodu čehokoli.
Za co ji tedy trestali? Co provedla?
Porodila jsem dvě zdravá miminka
i navzdory tomu mýtu a vědeckým dezinformacím.
Ale mou rodinu to rozdělilo.
Moje děti odjely do jiného státu do péče mých příbuzných.
Zničilo mě to.
Soudce netušil, jak to v závislosti chodí.
Neměla na výběr. Nemohla s tím nic dělat.
Potřebovala pomoc. Prosila o ni,
ale žádné se jí nedostalo. Nikdo jí to nenabídnul.
Tehdy totiž žádná neexistovala.
Zhruba v té době
bělošská sestra Shirley Brown
na lékařské fakultě v Jižní Karolíně
začala testovat černošské pacienty na drogy.
A u těhotných černošek potají zjišťovala, jestli náhodou neberou kokain.
Řekneš mi, jak si ty drogy sháníš?
Kupuješ si je? Nebo je dostáváš za sex?
Komu ty informace předáte?
Kdo se dozví, co jsem odpověděla?
Je to jen pro mě.
Nakonec ty informace předala policii,
dovedla policisty k jejím lůžkům
a nechala je vyvést,
buď během těhotenství, nebo krátce po porodu,
zatímco ještě krvácely.
Byla to společná snaha kriminalizovat černošky.
A dělali to způsobem, jakým se dá kriminalizovat jakákoli žena.
Řeknete, že ubližuje svým dětem. A přesně to udělali.
Sheryl! No tak!
Nechat holku na ulici!
Ještě ji někdo zastřelí.
Máš kokeše? Nebo aspoň rock? Vykouřím ti ho.
Nepouštěj malou ven.
Populární kultura se chytila představy,
že hlavním uživatelem cracku je patologická černoška,
která miluje drogy víc než své vlastní děti.
Ale ani se neobtěžovali ji zasadit do nějakého kontextu.
Zničehonic se tam zjevila troska,
co kouří crack a kašle na své děti.
Nic víc o ní nevíme.
Poslechni si příběh o holce z ulice.
Může to být tvoje máma, ale tý se nesmějem.
Tvoje máma bere crack rock.
Moje ne!
Tvoje máma bere crack rock.
Vy lžete!
Společnost lidi kouřící crack očerňovala.
Média se snažila vyvolat v lidech dojem,
že se ti lidé nedokážou ovládat,
protože si dali drogy.
Tvrdili, že si tito lidé od nás nezaslouží pomoct, protože berou drogy.
A tím pádem se na ně můžeme vykašlat.
Proto je to tak nebezpečné.
Tvoje máma bere crack rock.
Nech mou mámu být!
Tvoje máma bere crack rock.
Protože je to feťačka.
Když řeknete, že někdo bere crack,
už nemusíte říkat nic jiného.
Netřeba dodávat, že přišel o práci,
nebo jestli ho někdo sexuálně nezneužil
a sám se z toho léčí.
Nemusíte říkat vůbec nic.
Vykašlete se na ně.
Dohodli jsme se, že se na některé lidi můžeme vykašlat.
A přesně to se stalo.
Co se crack objevil na ulici,
tisíce obyvatel Bronxu
požadují lepší policejní ochranu,
aby vyhnali drogové dealery ze svých čtvrtí.
Pryč s drogama! Sem s nadějí!
Na Floridě občané protestují proti drogám a pro větší zapojení policie.
Nechtějí tam dealery.
Pryč s tím!
Lidi z černošské komunity říkali, že se musí něco udělat.
Crack zabíjí!
V Miami na žádost církevních i městských skupin
přidala policie speciální protidrogovou hlídku na motorkách.
- Jste rád, že tu jsou? - Ano, jsem.
Někdo musel zakročit.
Hej, dealere!
Černoši tě tu sledují!
Hej, dealere!
Lidé se báli a nevěděli, co mají dělat.
Když jste obklopení takovým násilím
a hrůzami…
uchýlíte se k tomu, co podle vás celé to šílenství zastaví.
Být po mém, půjčil bych si klece z cirkusu,
zavřel do nich drogové dealery a vozil je po okolí,
aby děti viděly, co je to za špínu.
Přesně to jsou.
Náš kongresman z Harlem byl tehdy Charlie Rangel,
který tvrdil, že Ronald Reagan nedělá pro černoškou komunitu dost
a jsme mu ukradení.
Abyste vyhráli válku,
potřebujete mít vojáky. A ty stojí peníze.
A není pochyb o tom,
že Američané jsou připraveni za ně zaplatit.
Zavřete je a dostaňte je z ulic.
Bylo mi tehdy jasné, že za tím stojí celá komunita.
A ministři…
politikům pěkně zatápěli. Ptali se:
„Proč jsme vás zvolili?“ „Proč nejsou naše ulice bezpečnější?“
Můžete si koupit crack, ale mlíko si tu nekoupíte.
Dejte jim doživotí!
Dost cracku!
Chceme náš dům zpátky!
Už žádné drogy! Už žádný crack!
Bylo to šílené.
Rodiče prosili policii, ať zavřou jejich vlastní děti,
protože taky prodávaly drogy.
Lidi se tomu musí postavit jako my,
jestli chtějí ty drogy vymýtit.
Musí se tomu postavit.
Komunita to považovala za špatné
a politici taky. Jak republikáni, tak demokrati.
Byl to sen každého politika.
Jsou to slizcí a chamtiví kriminálníci, co vydělávají miliony.
Naše děti budou i nadále vystavovány
tomu příšernému novému vynálezu zvanému crack.
Kokain býval exkluzivní zábavou bohatých,
teď si ho koupíte z kapesného.
Je rok 1986.
Žádné volby nebudou.
Všichni členové Sněmovny reprezentantů budou znovu zvoleni.
A teď
mohli díky boji proti drogám lidem předvést, jak jsou neústupní.
Předsedou Sněmovny byl Tip O'Neill.
Prohlásil, že chce schválit ucelený protidrogový zákon.
A chce ho mít za čtyři týdny,
aby se členové mohli chlubit tím, čeho dosáhli,
a ukázali, jak jsou neústupní.
Jak s tou epidemií zametli.
Být po mém,
vzal bych všechny dealery a zavřel je do Alcatrazu
na doživotí bez možnosti návštěv.
Veřejnost si obvykle neuvědomuje,
proč to tak trvá, než se zákon od jeho představení konečně schválí
Senátem a následně je podepsán prezidentem.
Ve Washingtonu to může trvat roky.
Ale Tip O'Neill to chtěl mít hotové za čtyři týdny.
Takže v tom krátkém čase,
v posledním týdnu před schválením,
se rozhodli sepsat povinné minimum, aby ty dealery konečně odstavili.
Mám velkou radost, že dnes můžu podepsat zákon,
která odráží neuvěřitelné odhodlání amerického lidu
a jejich vlády ve snaze bojovat proti drogám.
PROTIDROGOVÝ ZÁKON
Byl to ten nenejspravedlivější federální zákon v celé historii.
Stanovil, že za jisté množství kokainu,
konkrétně 100 gramů, vám hrozí stejný trest
jako za jeden gram cracku.
Představte si balení cukru v restauraci. Je v něm jeden gram.
To je velmi malé množství.
Pět těchto malých balíčků cracku by vám vysloužilo minimálně 5 let
až 40 let podle schválených zákonů.
Pět gramů cracku a 500 gramů kokainu v prášku…
stejný rozsudek.
Spousta lidí si říkala:
„To musí být tím,
že Kongres považuje crack za stokrát nebezpečnější než kokain.“
Ale ne.
Bylo to způsobené spěchem při sepisování tohoto zákona.
Tak moc jsme na něj chvátali, že jsme ani nepřemýšleli, čeho tím chceme dosáhnout.
Byla to chyba.
Byla to jedna chyba za druhou.
To se stalo v roce 1986.
Ten zákon se zaměřil na „pašeráky.“
V roce 1988 ten zákon rozšířili
a zahrnuli do něj kohokoli, kdo měl crack u sebe.
Rozhodnutí z roku 1988
přidělit závazný minimální trest
za držení malého množství cracku
bylo součástí větší změny a rozhodnutí
ze strany úředníků Reaganovy vlády
aby kriminalizovali narkomany
a konkrétně kriminalizovali lidi, kteří brali crack.
Tehdy jsem si myslel, že…
se crack užívá
zcela otevřeně v černošské komunitě,
a kokain byla tajná drogy,
kterou brala střední třída, a nikomu neškodila.
Nekradli, nezabíjeli, neloupili.
Proto se politici rozhodli soustředit na nejnebezpečnější část společnosti,
ale naprosto to přehnali.
Nemělo to žádný důvod.
Nejlíp se to podle mě dá vysvětlit větou,
kterou slýcháváte docela často.
„Tehdy se to zdálo jako dobrý nápad.“
Já, George Herbert Walker Bush, slavnostně přísahám…
„Že budu věrně vykonávat úřad…“
V roce 1989
výzkumy ukázaly,
že drogy byly problémem číslo jedna, který veřejnost zajímal.
Takže George H.W. Bush nastoupil do úřadu
a zavázal se, že zatočí s drogovou epidemií, která sužovala zemi.
Přátelé, máme práci.
Jsou lidé, kteří se nedokážou osvobodit z otroctví závislosti
ať už na drogách, válce nebo demoralizaci, která vládne slumům.
Nezapomeňte, že George H.W. Bush byl Reaganovým viceprezidentem.
Dokonce vedl protidrogové operace
Bílého domu v prvních letech Reaganovy vlády.
Měl důvod lidem dokázat,
že bude přísnější než ostatní.
Je jen málo problémů,
kterým se musíme společně a jednotně postavit a dát najevo,
že je nebudeme tolerovat.
A nejpalčivějším z nich jsou teď drogy.
Musíme toho hodně udělat
a také říct.
Slibuji vám, že ten mor vymýtím.
Zájem politiků o drogovou problematiku a o crack stále rostl.
Drogy se staly antitezí amerického způsobu života.
Drogy jsou nepřítel, kterého musíme zničit.
Pracoval jsem s protidrogovým
a jednou po mně chtěli, abych koupil drogy před Bílým domem.
Tak jsem zavolal jednomu z dealerů, kterého jsem znal.
Říkám: „Přijď do Bílého domu.“ A on: „Kde to sakra je?“
Musel jsem mu říct, kudy má jít.
Když tam přišel, sedli jsme si na lavičku.
Dal mi ty drogy, já jemu peníze.
V pozadí byli vidět lidé, jak jdou do Bílého domu.
Všichni se shodneme, že největší hrozbou, které dnes náš národ čelí, jsou drogy.
Tohle byl první prezidentský projev George H.W. Bushe
v celonárodní televizi.
Pamatuju si, že jsem se na něj díval
a prezident vytáhnul něco…
co nikdo nečekal.
Tohle…
je crack.
Před pár dny ho zabavili agenti protidrogového oddělení
v parku hned naproti Bílému domu.
A teď George Bush drží v televizi drogy, které jsem koupil.
Úplně mě to dostalo.
Bylo to šílený. Nemohl jsem tomu uvěřit.
Bylo to narafičený.
Vypadá nevinně jako sladkost,
ale mění naše města v bojiště.
Bylo to politické divadlo.
Bílý dům zmanipuloval mladého kluka
pro politické účely, aby nahnali body a vyzdvihli svou autoritu.
Pravidla se změnila.
Když prodáte drogy, chytí vás.
A když vás chytí, bude vás čekat soud.
A až vás usvědčí, půjdete do vězení.
Bílý dům přiznal, že dramatický moment,
kdy prezident ve svém projevu vyhlásil válku drogám,
byl celý narafičený protidrogovým oddělením.
Šel před Bílý dům prodávat drogy, ne?
Tak to bylo.
Přesně to udělal a proto ho zatkli.
Doufám, že ho za to zatkli.
Litovat ho nebudu.
Takže tento puberťák bez jediného záznamu v rejstříku
nakonec strávil ve vězení téměř deset let.
Další důkaz, že města začínají boj s drogami prohrávat,
přišel dnes, kdy newyorská policie pohřbívá kolegu.
Dvaadvacetiletý Edward Byrne byl zastřelen v pátek brzy ráno.
Příběh Eddieho Byrna obletěl celou zemi.
Mluvilo se o policejním nováčkovi zavražděného dealery.
Jen seděl v autě a nikomu nic nedělal.
Náš syn Eddie seděl v policejním autě,
chránil nás a zastupoval…
a zavraždila ho…
špína…
Nikdo není v bezpečí.
Případ Lena Biase vzbudil zájem,
ale policie na to nijak nereagovala.
Ale po vraždě Edwarda Byrna v Queensu
začali policisté říkat: „Kvůli tomuhle jste zabili jednoho z nás?
Čeká vás odplata, kterou pocítí celý národ.“
To vám slibuji.
Zabíjení musí přestat a také přestane.
Hele, nic u sebe nemám!
Jedna vražda změnila policejní oddělení po celé Americe.
Policie se zbláznila.
Úplně jim hráblo.
Sestavili novou taktickou jednotku, kterou nazvali TNT.
Protidrogové oddělení z jižního Manhattanu
zadrželo několik lidí kupujících si crack v parku.
Vzali všechny poldy, co měli k dispozici
a poslali je do té jednotky, která celý den jen zatýkala dealery.
Jsme od policie. Zatýkám vás.
Většina uživatelů byli běloši,
ale do prodeje drog byli zapojení hlavně černoši.
A policie se speciálně zaměřila
na černochy, kteří se na prodeji drog podíleli.
Policisté zasahují proti dealerům cracku.
Pořádali velké zátahy.
Největší policejní razie v jediné čtvrti.
Když na vás udělali zátah a chytili vás
a vy jste u sebe neměli nic, zatímco další měl u sebe 10 dávek,
rozdělili to mezi vás a každému dali pět.
Policie!
Chodili se nám mstít.
- Dobře! - Obličejem k zemi!
Na zem! Ruce za hlavu!
A od té doby se všechno změnilo.
Jakmile vám dali pouta, šli jste do vězení.
Zastavovali lidi na ulicích a šacovali je.
A pak je posadili k sobě do auta
a tři, čtyři dny je drželi ve vězení.
Nikdo nevěděl, kde jsou.
Řekli: „Dealuješ drogy, půjdeš do vězení.“
Bylo jim jedno, kolik jim bylo let.
Hlavně, když šlo o černochy.
Policisté…
vůbec nevěděli, co dělají.
Nedokázali odlišit dobré od špatných.
Všichni se chovají a vypadají stejně. A tak s nimi stejně i zachází.
Zatkli mě za držení nezákonné látky.
A tou látkou byl crack.
Pamatuju si, že mě ve tři ráno zatahali za nohu.
Vzbudili mě, abych se oblékla. Převezli mě do vězení.
Mě a asi dalších 70 žen.
Postavili nás do velké místnosti a svlékli nás donaha.
Pořádně si nás prohlédli ze všech úhlů.
Pak nás všechny spoutali dohromady a posadili do dodávky.
Bylo to brzo ráno.
Pak nás odvezli na místo, kde jsem nikdy nebyla.
Nevěděla jsem, kam jedeme.
Cestou v autě jsem vzpomínala na své předky,
jestli jsme se vůbec někam posunuli.
INAUGURACE PREZIDENTA BILLA CLINTONA
Dámy a pánové,
prezident Spojených států amerických,
William Jefferson Clinton.
Bush hrál důležitou roli při pokládání základů,
ale Clinton musel být ještě tvrdší,
protože tak to chodí. Musíte přitvrdit.
KAPITOLA OSMÁ: PŘITVRDIT
Budeme mít prostředky, které nám dopomůžou vykonávat tresty.
Do ulic vyšleme 100 000 policistů, což je o 20 procent víc.
Pohyb!
Válka s drogami proměnila policisty ve vojáky.
Stůjte! Ani hnout!
Desítky milionů dolarů od Kongresu
šly na nákup vrtulníků a militarizaci policejních jednotek.
Došlo k restrukturalizaci policie.
Z obyčejných pochůzkářů se stali elitní financované jednotky,
které dostaly speciální vybavení a pravomoce.
Začalo se projevovat,
že se policisté zaměřují na chudé černochy
pomocí sledování a zátahů.
A k tomu se ještě víc zpřísnily tresty.
Mám tam ženu a děti.
Panebože!
Protidrogový rozpočet byl navýšen na 12 miliard dolarů.
To bylo šestkrát víc, než když Reagan začínal,
a pořád se navyšoval.
Až ten zákon podepíšu,
uděláme společně velký krok
k nastolení zákonů odpovídajících
hodnotám našeho lidu.
Zákon o potírání zločinu podpořil policisty na ulicích
a nejen ve velkých městech jako New York a Chicago,
ale i v menších jako Indiana, Flint a Stockton v Kalifornii.
Desítky milionů šly na navýšení vězeňských kapacit.
Teprve tehdy přišel obrovský nárůst
počtu uvězněných v Americe.
Za Clintona počet uvězněných raketově stoupal.
Ale pak…
asi ve stejnou dobu, v roce 1994, si lidé začali všímat,
že policie za držení cracku zatýkala
téměř výhradně černochy.
Dvě třetiny uživatelů cracku byly běloši.
Ale mezi schválením protidrogového zákona z roku 1988
a Clintonovým zákonem o potírání zločinu z roku 1994
nebyl v Los Angeles obviněn z držení cracku
ani jeden běloch.
ČERNOŠI UVĚZNĚNÍ ZA DRŽENÍ DROG
NÁRŮST 707%
Afroamerickou komunitu neuvěřitelně pobouřilo
masové zavírání černochů
a také škody, které obchod s drogami napáchal.
Zlobili se především na CIA,
protože napomohla vzniku této krize.
Není v tom žádný rozdíl.
Ať tam tu drogu dovezli sami
nebo se nedívali, když to dělali jiní.
Vinu nesou všichni stejně.
Postarám se, aby zaplatili za to, co provedli
mé komunitě a mému lidu.
Podle mě je do toho CIA zapletená.
CIA je namočená do všech hrůz, co se za posledních 30 lety udály.
Otevřeme vám oči!
Epidemie cracku ovlivnila míru chudoby
a bezpečnost ve městech.
Měla vliv na zdraví lidí.
Změnilo jim to život nebo o něj přišli.
Přišli o svobodu.
Já nevozím do země žádné drogy.
- Dělají to lidé na důležitých místech. - Určitě.
Proto je pochopitelné,
že komunity, na které to mělo neúměrně velký dopad,
začaly ze znechucení protestovat
při jakýchkoli náznacích, že by byla americká vláda nějak zapletená
do toho, že se k nim ty drogy dostaly.
V 80. a 90. letech bylo epicentrem crackové epidemie Los Angeles.
Ale vztek lidí z Los Angeles nakazil i zbytek země.
Přesto však zůstalo centrum protestů právě tam.
Tyto protesty nakonec přinutily ředitele CIA Johna Deutche,
aby přijel do Los Angeles a promluvil na střední škole ve Watts.
Dnes dorazil do Los Angeles ředitel CIA,
aby popřel jakékoli informace, že CIA v minulosti
tajně spolupracovala na pašování cracku do chudých čtvrtí.
Nastal okamžik, kdy se celá komunita postavila CIA.
Ve vesnici Baldwin, kde bydlím, nemají mladí práci.
Naše děti jsou zboží.
Odvezou je do vězení
a když se vrátí,
jsou až do konce života poznamenaní.
Máme toho dost. Jsme z toho smutní a naštvaní.
Vysvětlete nám to.
Vás, prezidenta a všechny ostatní by to mělo dost znepokojovat.
Vysvětlete nám, jak se sem ta rakovina dostala.
Jak se to stalo?
Všichni víme, americká vláda a CIA podporovali
Contras a jejich snahu svrhnout
vládu Sandinistů v Nikaragui v polovině osmdesátých let.
Teď se naznačuje, že CIA také pomohla Contras získat peníze na zbraně tím,
dovážením cracku do Kalifornie.
Je to nechutné obvinění.
Nesmíme ho nechat bez odpovědi.
Požádal jsem generálního inspektora CIA, aby provedl kompletní vyšetřování.
Je zcela zřejmé,
že v této místnosti panuje smutek a vztek
a především nedůvěra.
Jak můžeme být spokojení s vyšetřováním
pochybení CIA, které povede organizace placená vládou
Je to kravina!
Tak počkat!
Generální inspektor CIA sepsal obšírnou zprávu.
A opravdu obsahovala nové skutečnosti popisující,
jestli se CIA rozhodla vše přehlížet
nebo jestli o pašerácích drog věděli a spolupracovali s nimi
ve snaze svrhnout vládu Sandinistů.
Reaganově vládě nevadilo, že do Ameriky proudil kokain,
hlavně když mohli vést ilegální paramilitární válku
proti malé zemičce ve Střední Americe,
která nepředstavovala žádnou hrozbu
pro bezpečnost Spojených států Amerických.
Drogy představují hrozbu.
Když jim vyhlásíte válku,
nevyhlásíte tím také válku lidem, kteří je tu šíří?
Nebo je to válka vedená proti obětem boje s drogami?
Bylo to pokrytecké.
A my jsme o tom bohužel nikdy nemluvili.
Umírali lidé. Docházelo k pustošení měst.
Ale nikdo s tím nikdy nic neudělal.
Vydali jsme černošské komunity na pospas zkáze.
Ve vězení jsem skončila celkem šestkrát.
Dalo by se čekat, že mi někdo řekne:
„Ty nejsi žádný kriminálník.
Jsi jen závislá na alkoholu nebo drogách. A s tím ti můžeme pomoct.“
Ale nikdo mi pomoc nenabídnul.
Dneska jsem četla v novinách,
jak se přistupuje k závislosti na opiátech.
Je to zdravotní problém.
Závislí nejsou zločinci.
Už jsem 21 let čistá.
Nestálo snad za to mě léčit?
Pardon.
Posledních…
asi tak 20 let…
se potýkám s PTSD.
Začalo to, když mě postřelili.
Čas od času se mi dostaví příhoda, protože trpím bipolární poruchou.
Často se mi mění nálady
a trpím úzkostmi.
S tím vším se teď musím potýkat. Jsou to následky mého jednání.
Jo.
V roce 1988 mě postřelili.
Pětkrát.
Byl jsem ve vězení tři roky.
Zavřeli mě za držení zbraní a drog.
Úplně mě to pohltilo.
Velmi lituju toho,
jakou roli jsem v době cracku sehrál.
Přišel jsem o kamarády.
Skoro o všechny.
Přišla jsem o práci.
Přišla jsem o domov.
Přišla jsem kvůli tomu úplně o všechno. A…
došlo to tak daleko, že mi to všechno bylo jedno.
Zvlášť poté, co jsem požádala sestru, aby se postarala o mé dcery.
Změnilo mě to.
Už nejsem jako dřív.
Bože můj.
Vzpomínám na své příbuzné.
Na kamarády…
kteří skončili ve vězení,
ještě jim ani nebylo 18,
kvůli tomu, čemu říkáme crack.
Máme takové přísloví.
Vrátil jsem se do své staré čtvrti a zakřičel: „Kde jsou mí přátelé?“
Odpověděla mi jen ozvěna.
„Kde jsou mí přátelé?“
Válka s drogami stála USA téměř 1 bilion dolarů.
Počet uvězněných lidí vystoupal
z 300 000 v roce 1980 na dnešní více než 2 miliony.
Překlad titulků: Anna Hulcová