Downloaded from YTS.MX
NETFLIX-KOMEDIASPESIAALI
Official YIFY movies site: YTS.MX
SUORANA DETROITISTA
Kiitos.
Istukaa alas, ja rentoutukaa.
Eiköhän aloiteta.
Kiitos.
Teidän pitää tietää jotain.
Aion kertoa teille totuuden, älkää pelästykö.
Tämä on viimeinen erikoisshow'ni hetkeen.
Kaikki on hyvin, kuunnelkaa minua.
Siksi halusin pitää sen Detroitissa.
Juuri niin.
Haluatteko tietää miksi?
Puhuin niin paljon paskaa Detroitista ekassa show'ssa,
että ajattelin päättää kiertueen tänne.
Anteeksi vielä siitä.
Ennen kuin aloitan, haluan sanoa: "Olen rikas ja kuuluisa."
Sanon niin vain,
koska edelliset 17 kuukautta ovat olleet helvettiä. Voin vain kuvitella -
mitä olette käyneet läpi.
Mukavaa nähdä teidät,
ja että olette terveitä, toivottavasti läheisenne ovat kunnossa.
Älkää huolehtiko minusta.
Minut on rokotettu,
sain Johnson & Johnsonin rokotteen.
Se oli varmaan -
kovin pitkään aikaan tekemäni päätös.
Sanoin lääkärille: "Anna kolmanneksi paras vaihtoehto."
Otan saman, mitä kodittomatkin.
Toistaiseksi kaikki hyvin.
Kuten varmaan kuulitte, minä sairastin koronaviruksen.
Se oli kokemus.
Kun lääkäri kertoi, että minulla on koronavirus,
olin yllättynyt siitä, miltä minusta tuntui.
Tunsin oloni likaiseksi.
Ällöttäväksi.
Olen kävellyt ympäri Teksasia,
kosketellen ovenkahvoja ja ties mitä, kädet aivan kosteina.
Antaen tippiä käteisellä. "Tässä, vie tämä perheellesi."
Olen saattanut tappaa tuhansia.
Yritin saada esityksen kasaan, toivottavasti arvostatte,
koska niin moni kuoli tämän takia.
Oli niin likainen olo.
Viimeisin kerta, jonka muistan,
taisin olla vielä lapsi.
Tulin pastorin hyväksikäyttämäksi.
Älkää säälikö, minä pidin siitä.
Sain kiksejä sen äijän naamalle tulemisesta.
Hän pyysi minua tekemään niin.
He laittavat karanteeniin.
Piti olla vähintään 10 päivää.
Minun käskettiin pysyä huoneessani.
Ja aloin sekoamaan, koska istuin vaan huoneessa -
katsomassa videoita koko päivän.
Tiedättekö, mitä katselin?
En haluaisi sanoa, mutta katsoin videoita -
tummaihoisista ihmisistä, valitettavasti,
hakkaamassa aasialaisia ilman syytä.
Kukaan ei yllyttänyt heitä.
Istuin katsellen sellaista, ja stressasin.
Olin jo valmiiksi stressaantunut,
koska koronassa ensimmäiset viisi päivää -
odotat vain sitä kuinka kipeäksi oikein tulet.
Ja lopulta kävi niin,
etten saanutkaan oireita.
En yskinyt, räkinyt, ei ollut kuumetta, ei mitään.
Katsokaa minua.
Olen koronaviruksen Magic Johnson.
Istuin kämpässäni ja vahvistuin vain.
Mutta stressasin, katsoen videoita rakkaista tummaihoisista -
hakkaamassa rakkaita aasialaisia, niin julmasti.
Ja koko sen ajan, kun katselin videoita,
minusta tuntui kuin -
olisin katsellut veljieni hakkaavan aasialaisia.
Ehkä juuri se tapahtui sisälläni.
En sairastunut.
Katselin myös paljon UFO-videoita.
Mitä helvettiä niille on tapahtunut?
Ne ovat täällä.
UFO:t tulevat Maahan,
ja siitä sain idean elokuvaan.
Kuulostaa tyhmältä, mutta kuunnelkaa.
Minun elokuvassani -
saamme selville, että alienit -
ovatkin oikeasti Maan asukkaita.
He ovat muinainen kansa, joka keksi avaruusalukset,
ja lähti Maasta tuhansia vuosia sitten.
Matkalla toiselle planeetalle, kaikki menee täysin mönkään,
joten he palaavat Maahan,
ja päättävät, että haluavat Maan takaisin itselleen.
Melko hyvä juoni, vai mitä?
Sen nimi on Avaruusjuutalaiset.
Avaruusjuutalaiset.
-Rakastamme sitä! -Hienoa.
Tämä pahenee vielä, odottakaapa vaan.
Pahenee todella paljon.
Sitten sain idean lastenkirjaan.
Kirjoitin sen jo, se julkaistaan pian.
Kirja on vanhemmille, jotka opettavat lapsilleen rasismista,
ja jokainen vanhempi tietää,
että se on mahdoton käsite opettaa lapselle.
Mutta minä teen sen.
Kirjan päähenkilö on iso, voimakas, kaunis tummaihoinen mies,
jolla on geneerinen valkoisen nimi,
ja hän puhuu kuin valkoiset.
Joka kerta kun hän soittaa ravintolaan varatakseen pöydän,
hän saa pöytävarauksen.
Se nimi ja ääni, kuka voisikaan vastustaa?
Minun pitäisi varmaan kertoa teille, että tämä mies on itseasiassa jättiläinen.
Ja hän on tosi vahva.
Ja kun hän ilmestyy ravintolaan, he näkevät jättimäisen tumman äijän,
eivätkä he päästä häntä sisään. Ja he soittavat poliisille.
Ja kirjan jokaisessa versiossa -
poliisit tulevat, ja he ampuvat hänet joka kerta.
Muistakaa, että hän on jättiläinen,
luodit eivät tapa häntä, eivät edes satuta.
Ne vain särkevät hänen sydämensä.
Sen nimi on Clifford, tummaihoinen jättiläinen.
Tämä on viimeinen show'ni, koska minulla on tehtävä.
Tulin tänne tänä iltana,
koska tämä työ, mitä olen tehnyt Netflixille,
on tullut päätökseen.
Teillä on varmasti kysymyksiä vuosien varrella kertomistani vitseistä,
toivottavasti pääsen vastaamaan.
Haluaisin aloittaa sateenkaariyhteisöstä, ja puhutella heitä oikein.
Ja haluan heidän tietävän,
että haluan pelkkää hyvää.
Ja toivottavasti voisimme neuvotella DaBabyn vapauttamisesta.
Surullinen tarina!
DaBaby oli soittolistojen kärjessä vielä pari viikkoa sitten.
Hän ylitti rajan, ja sanoi -
kaikenlaista sateenkaariyhteisön jäsenistä -
Floridan konsertissaan.
Minä en säästele sanoissani,
mutta jopa minä ällistyin, kun kuulin siitä.
Hän todella ylitti rajan, eikö?
Hän ylitti rajan.
Iski sateenkaariyhteisöä suoraan AIDSiin.
Ei niin saa tehdä.
Ei todellakaan.
Mutta uskon oikeasti,
että hän teki todella tökerön virheen.
Tiedostan sen.
Mutta sateenkaariyhteisö ei tunne DaBabyn historiaa,
hän on hurja tyyppi.
Hän ampui erään jätkän kuoliaaksi Walmartissa.
Tarkistakaa Googlesta.
DaBaby ampui ja tappoi jätkän North Carolinan Walmartissa.
Uralle ei käynyt kuinkaan.
Näettekö, mitä haen takaa?
Meidän maassamme voit ampua ja tappaa tummaihoisen,
mutta et saa aiheuttaa homoille mielipahaa.
Ja tästä eriarvoisuudesta haluaisin keskustella.
Minulla on yleisölle kysymys,
ihan tosissaan, en vitsaile.
Voiko homo olla rasisti?
Kyllä. -Jep!
Oletteko oikeasti sitä mieltä? -Kyllä!
Tottakai se on mahdollista. Katsokaa Mike Penceä.
Olen melko varma, että hän on homo.
Niinpä. -Voi luoja.
Hän ei ole edes Pride-paraatien homo, hän on surullinen homo.
Säälin häntä.
Hän näyttää homolta, joka rukoilee asian takia.
Jeesus, vie nämä likaiset tunteeni pois.
Ole kiltti, Jeesus, voisitko tehdä peräaukoista rumempia?
En halua enää maistella mulkkuja.
Hauskaa.
Teillä menee nyt tunteet sekaisin. Luulette, että vihaan homoja,
mutta itse asiassa on niin,
että olen homoille kateellinen.
Olen kateellinen,
enkä ole ainoa tummaihoinen, joka kokee niin.
Katsomme heitä, ja mietimme,
"Katsokaa miten hyvin heillä menee!
Heillä menee tosi hienosti."
Ja me olemme olleet jumissa tässä samassa jamassa satoja vuosia.
Miten helvetissä te etenette noin nopeasti?
Minusta tuntuu vain,
että jos orjilla olisi ollut vauvaöljyä ja lyhyet shortsit,
olisimme vapautuneet sata vuotta aiemmin.
Ymmärrättekö?
Jos Martin Luther King olisi sanonut: "Haluan jokaisen paraatikärryyn.
Öljytkää kroppanne kimaltaviksi."
En vihaa homoja, kunnioitan teitä ihan helvetisti.
No, en ihan jokaista.
En pidä näistä uudemmista homoista.
Liian herkkänahkaisia.
En varttunut sellaisten homojen kanssa, kaipaan niitä lukion homoja.
Stonewallista, heitä kunnioitan.
He eivät sietäneet paskaa kohtelua, he taistelivat.
Sitä minä kunnioitan, en edes ole homo,
mutta haluaisin olla kuin Stonewallin tyypit.
Vanhan liiton gangsterihomot.
Ne "glory hole"-tyypit, heistä pidän.
Nykyhomot eivät edes tiedä, mikä "glory hole" on.
Reikä seinässä, jonka homot rakennusmiehet rakensivat.
Miksi he tekivät reiän seinään?
Tätä ei ole helppoa sanoa ääneen.
Koska kun he haluavat pitää hauskaa, he tunkevat peniksensä siihen reikään,
ja toivovat parasta.
Sitä minä kunnioitan.
Reiän molemmin puolin on todellista rohkeutta.
En ole edes homo,
ja minäkin haluan kokeilla "glory holea".
Mitä jos Martin Luther King olisi puhunut "glory holesta"?
"Ihan sama onko toisella puolella tummat vai vaaleat huulet,
suu on suu.
Lämmin ja kostea suu."
Menen päätyyn asti.
Jouduin tappeluun.
Tai melkein jouduin tappeluun.
Olin Austinissa baarissa vaimoni kanssa,
se oli pandemian aikana, ja nainen tuli pöytäämme -
ilman maskia, voitteko kuvitella,
ja hönki kasvoillemme, "Hei, kuis hurisee?"
Roiskeita lensi kaikkialle.
Peitimme juomamme. Yök! Mitä oikein teet?
Katsoin hänen pöytäänsä, ja tajusin, mikä on homman nimi.
Pöydän miehet kuvasivat minua.
Niin käy, kun olet kuuluisa.
Ihmiset yrittävät saada sinut ärtymään,
jotta sanoisit jotain typerää, kun heidän kaverinsa kuvaavat,
kun nolaat itsesi.
Sanoin tietäväni mitä tapahtuu.
Nämä typerykset luulivat, että tämä oli ensimmäinen kerta.
Valitettavasti se toimi.
Juoksin suoraan pöytään, osoitin kohti kameraa,
ja huusin: "Olet pelle, kun teet minulle näin."
Hän hämmentyi, kun sanoin niin. "Häh?"
Ja kun hän teki näin, näin hänen kyntensä -
olevan lakatut, ja tajusin jotain.
"Hän on homo."
Minä kutsun kaikkia pelleiksi,
ymmärrättekö?
Mutta niin ei saisi tehdä homoille.
Tiesin olevani ongelmissa,
etenkin siksi, koska se tyyppi oli valtava.
Se kaappi nousi seisomaan.
Hän oli varmaan kaksimetrinen, maissilla ruokittu -
teksasilainen homo valmiina tappelemaan.
Hän alkoi möykkäämään minulle, mutta minua ei pelottanut.
Miksi olisin pelännyt?
Hänen paitansa oli solmittu näin.
Ajattelin, että nyt se on menoa.
Luulin, että kohta lyödään.
Minä olin ainakin valmis tappeluun,
ja juuri silloin, arvatkaa mitä hän teki?
Hän otti puhelimensa ja soitti poliisille.
Ja juuri tämä, mitä nyt kuvailen,
on se ongelma, joka minulla on tämän yhteisön kanssa.
Homot ovat vähemmistöä, kunnes he ovat taas valkoisia.
Olen rajun rehellinen, jotta tämä ongelma voidaan ratkaista.
Sanon suoraan:
tummaihoinen homo ei olisi tehnyt niin.
Tumma homo tietää, että poliisien saapuessa,
ketään ei kiinnosta, kuka soitti.
He eivät kysy, "Kumpi teistä n*kruista on Clifford?"
Me kaikki olemme Cliffordeja.
Tämä tapahtuu liian usein.
Kuutisen vuotta sitten, eräs lesbonainen -
yritti myydä minusta tarinan TMZ:lle.
Luojan kiitos TMZ näki heti, että juttu oli huijausta.
Se nainen väitti, että hakkasin hänet klubilla,
koska hän oli lesbo. Ihan sekopäinen juttu.
En edes tiennyt, että olet nainen.
Luojalle kiitos, ettei TMZ uskonut sitä.
Kyllähän minä hänet hakkasin, se on totuus.
Se oli hänen oma vikansa.
Hengailin kaikessa rauhassa,
nainen tuli ja sanoi: "Voi luoja, Dave Chappelle."
Ja tottakai olin kohtelias. "Hei vaan, miten menee?"
Mitätöntä rupattelua. Ja aivan yhtäkkiä -
se lesbo asteli väliimme.
"Tuo on tyttöystäväni!"
Sanoin, "Hei, äijä, peräänny."
Hän sanoi, "En helvetissä peräänny, tuo on tyttöystäväni!"
Sanoin, "Veli, anna minulle tilaa."
Hän sanoi: "Lakkaa kutsumasta minua mieheksi, ääliö."
"Olen nainen." Sanoin: "Mitä?"
Ja sitten katsoin hänen poskipäitään.
Sanoin: "Hyvä luoja, sinä olet nainen."
Tämä oli minulle ihan liikaa,
mutta otin käteni heti pois nyrkistä,
ja pehmensin asentoani,
jotta hän tietäisi, ettei ole vaarassa.
Vaihdoin jopa äänensävyäni.
Sanoin pehmeästi, kuten parittaja sanoisi.
"Narttu, läpsin sinusta paskat pihalle."
Ei olisi pitänyt.
Kumpa en olisi sanonut niin.
Hän astui taaksepäin, ja otti lyöntiasennon.
Olkapäät oikeassa kulmassa,
pään liike oli kunnossa, ja mietin, "Voi ei!
Hän nyrkkeilee oikeasti."
Hän löi minua kohti,
näin sen tulevan, joten nojasin taaksepäin näin.
Minulle ei jäänyt vaihtoehtoja.
Joten pamautin häntä nyrkillä, olisittepa nähneet sen.
Paukutin häntä kuin lehtipihviä konsanaan.
Mätkäisin toksisen maskuliinisuuden ulos siitä nartusta.
Siksi en enää käy ulkona.
Yritän vain chillata, ja elää rauhallista elämää.
Siksi asun pienessä kaupungissa Ohiossa.
Siellä asuu ehkä 3700 ihmistä, pieni hippikaupunki.
Kulttuurin puolesta se tuntuu Ann Arborilta.
Kaikkine hippeineen.
Minulta kysytään aina: "Miksi asut hippikaupungissa?"
Ja olisi noloa kertoa totuus.
Tiedättekö, miksi asun siellä?
Koska Ohion Yellow Springsistä tulee maailman kauneimmat naiset.
Monet ovat eri mieltä,
mutta teidän pitää nähdä heidät itse, he ovat upeita.
Kaikki riippuu siitä, mistä pidät.
Minä pidän valkoisista, joilla on likaiset jalat.
Jos minulla olisi strippiklubi Yellow Springsissä, nimi olisi "Stripit."
Alastomat hipit, ympäri vuorokauden.
Palkkaisin vain pitkätissisiä tyttöjä -
joilla on niin pitkä toosa, että näyttää kuin he olisivat nukkuneet sen päällä.
Lavan vieressä olisi läjä mutaa.
Sanoisin heille, "Hei, jalat mutaan ja lavalle,
ja anna yleisölle, mitä he haluavat."
"Hommiin siitä."
Pari vuotta sitten olin ostarilla Ohiossa.
Valkoinen vanha nainen -
seurasi minua ostarilla.
Se kuulostaa vainoharhaiselta, mutta olen varma siitä.
Hän oli tosi ilkeä.
Oletteko nähneet ryppyistä naista?
Siis että -
vaikka hän hymyilisi, näyttää kuin -
häntä sattuisi kasvoihin.
Hän seurasi minua paikkoihin, joihin hänellä ei ollut asiaa.
Mietin: "Mitä tuo ämmä tekee Gamestopissa -
ja Footlockerissa ja kaikkialla, minne menen?"
Hän katsoi minua koko ajan ilkeästi.
Sitten unohdin asian.
Sen jälkeen -
menin aivan parkkihallin perälle, perimmäiseen nurkkaan,
ja heti kun avasin oven, kuulin äänen takanani sanovan,
"David Chappelle."
Tuosta noin vaan.
Tiesin heti sen olevan hän.
Kun viimein käännyin, siinä hän oli.
Hän ei oikeastaan edes ollut kovin vanha.
Suunnilleen minun ikäiseni.
Mutta hän oli valkoihoinen, ja näytti kammottavalta.
Menen päätyyn asti.
Pysyin rauhallisena, olin mukava. Sanoin, "Hei, rouva."
Kun hän viimein vastasi, hän sanoi vain,
"Katson ohjelmaasi."
Aloin huolestua.
Ja sitten hän sanoi, että -
"Minusta kuulostaa siltä,
että sinä vihaat naisia."
Sanoin, "No, tiedätkö mitä, se on taiteen laji."
Tätä taidetta voi tulkita haluamallaan tavalla,
mutta voin vakuuttaa, että tämän taiteen tekijä -
ei ajattele noin.
Ja hän sanoi, "No, minun mielestäni..."
Ja vastasin, "Turpa kiinni, ämmä! Nyt se naama umpeen!"
"Ennen kuin tapan sinut ja tungen takakonttiin.
Ympärillämme ei ole ketään."
Vitsailen vain.
Ajattelin niin, mutten sanonut ääneen.
Olin fiksumpi. Tiedättekö, mitä sanoin? Sanoin hänelle:
"Neiti, annahan kun kysyn sinulta jotain. Missä olet nähnyt minut?"
Ostitko lipun samaan konserttiin? Epäilenpä.
Vai katsoitko ohjemaani Netflixissä?
Vai seurasinko minä sinua sinun autollesi ja esiinnyin sinulle?
Hän kysyi, "Mitä?"
Sanoin: "Säästä sanasi kommenttiosioon, tämä on oikeaa elämää. Heissulivei."
Ja ajoin pois.
Se, mitä aion sanoa seuraavaksi, yllättää teistä jotkut.
Minulle sanotaan kaikenlaista,
mutta ette tiedä, että se menee ihoni alle.
Ajattelen niitä asioita.
Ja se vaivasi minua koko kotimatkan ajan.
Ajattelin vain naisen sanoja,
koska hän ei ole ensimmäinen, joka on sanonut niin.
Se on hämmentävää.
Mitä sellaista minä oikein olen sanonut,
mikä saa nämä ämmät ajattelemaan, että vihaan naisia.
En keksinyt mitään.
Arvaatteko mitä tein?
Googlasin feministin merkityksen,
varmistaakseni, että puhun oikeasta asiasta.
Tiedätkö sinä, sir,
miten sanakirja määrittelee feministin?
Minäkään en tiennyt, kuuntelepa tätä.
Websterin määritelmä feministille -
on ihminen, ei siis nainen,
vaan ihminen, joka uskoo naisten tasa-arvoisiin oikeuksiin.
Olin shokissa, koska se tarkoitti,
että määritelmän perusteella -
minäkin olisin feministi, enkä edes tiennyt asiasta.
Kaikki nämä vuodet ajattelin, että se tarkoittaa kiukkuista lesboa.
Sellaista, joka juttelee aina, että "Miehet yrittävät raiskata meidät."
"Ei sinua, älä viitsi, oikeasti."
Oikeasti minä tuen feministiliikettä,
teen sen omalla tavallani.
Kun naisten marssi järjestettiin, yritin tulla tukemaan teitä,
mutta kukaan kavereistani ei halunnut mukaan.
Kysyin, eikä kukaan suostunut.
Yritin kaikkea. "Tulkaa, siellä on naisia." Eivät suostuneet.
Joten soitin ystävälleni Anjille.
Anj on musta nainen, joka kirjoittaa komediaa, ihan mieletön,
Hän on ainoa nainen, jonka tunnen,
joka maksaa ex-aviomiehelleen elatusapua.
Hän kuulostaa mieheltä tehdessään niin.
"Vitut siitä köyhästä paskiaisesta", hän aina sanoo.
Joten tekstasin Anjille.
Tekstasin:
"Anj, aiotko tulla naisten marssiin?"
Hän tekstasi minulle, ja hän oikeasti sanoi näin,
"Toivottavasti ne valkoiset ämmät saavat kyynelkaasusta."
Feministiliikkeessä on siis ongelmia, eikö olekin?
Sen alkuajoista saakka Amerikassa,
etnisyys on vahvasti liittynyt siihen.
Kun Susan B. Anthony oli tapaamisessa,
totuuden tummaihoinen torvi alkoi huutaa.
Lukekaa historiaa.
Kaikki valkoiset naiset pyysivät totuuden torvea olemaan puhumatta.
He eivät halunneet yhdistää naisten oikeuksia ja orjuutta.
Mutta totuuden torvi meni sinne joka tapauksessa.
Hän piti puheen, jossa sanoi: "Enkö minä ole nainen?"
"Enkö minä ole nainen?"
Juuri niin. Ja kuunnelkaa. -Niin sitä pitää!
Tuin myös "Me Too"-liikettä, mutta koko tämän ajan -
minun mielestäni homma hoidettiin ihan päin prinkkalaa.
Kyse oli taas valkoisista.
He menivät Golden Globe-gaalaan,
ja kaikki ajattelivat: "Mennään ja pukeudutaan mustiin mekkoihin.
Näytetään niille miehille!"
Eihän tuo tule toimimaan.
Ajatteliko Martin Luther King:
"Haluan kaikkien matkustavan bussissa, mutta pukeutukaa mätsääviin asuihin."
Nouse bussista ja kävele.
Se on aitoa puhetta.
Se oli typerä liike.
"Pukeutukaa kaikki virkattuihin pilluhattuihin,
jotta meidät otetaan tosissaan."
Mitä helvettiä oikein touhusitte?
Mainitsin asiasta yhdessä esityksessäni,
ja kaikki naisnäyttelijät kävivät kimppuuni.
Sanoin: "Cancellaan teidät kaikki. En runkkaa enää teidän kuvillenne."
He kysyivät, "Kuka hän on meitä neuvomaan?"
Kerron tarkalleen, kuka olen.
Olen se, joka nousi bussista,
jätti 50 miljoonaa dollaria bussiin, ja käveli.
Olin heidän kanssaan samaa mieltä.
En vain ymmärtänyt lähestymistapaa.
Se oli helvetin ärsyttävää.
Jos he olisivat tosissaan, tiedättekö, mitä he olisivat tehneet?
He olisivat erottaneet managerinsa.
He olisivat menneet -
postihuoneeseen ja löytäneet naisen,
hytkyttämässä takalistoaan, ja sanoneet, "Jos haluat puhua meille,
puhu ensin hänelle."
Jos he olisivat tehneet niin, he olisivat olleet suurempia, parempia,
eikä ketään olisi syötetty Harvey Weinsteinille.
Mutta tekivätkö he niin?
Niinpä. -Eivät!
Oliko se heidän ideansa? Ei.
Yllättäen, se oli minun ideani.
Ollakseen menestynyt, feministiliike tarvitsee johtoonsa -
mieshenkilön.
Ryhdyn pestiin.
Johdatan naiset luvattuun maahan.
Varmistan, että saatte saman palkan samasta työstä.
Varmistan, ettei kukaan ahdistele teitä työpaikoilla.
Suojelen teidän etuanne.
Vastapalvelukseksi pyydän vain,
että otatte minulta suihin.
Ja palasimme taas lähtöruutuun.
Nyt pääsemme kriisin ytimeen.
Mikä...
Mikä on nainen?
Mikä nainen on nykypäivänä?
Onko enää olemassakaan naisia tai miehiä?
Se tuntuu olevan epäselvää.
Naiset suuttuvat minulle,
homot ja lesbot suuttuvat minulle,
mutta kerron yhden asian,
transsukupuoliset -
haluavat minut hengiltä.
Olen sanonut liian paljon.
Mutta olen huolissani siitä.
Enkä edes vitsaile.
Aina kun astelen lavalle, minua pelottaa.
Tarkkailen yleisöä etsien katseellani -
rystysiä, aataminomenoita,
jotta tiedän, missä uhkat ovat.
Eräs jätkä kadulla taannoin -
sanoi: "Varo, he ovat perässäsi."
Sanoin, "Mitä?"
"Kuinka monta heitä on?"
Ennen kuin sanon mitään heistä -
teidän tulee tietää seuraava asia:
minä en halua vähätellä -
kenenkään kärsimystä.
Maassamme on ikäviä lakeja.
Pohjois-Carolinassa meni eräs laki läpi. Käymälät on jaoteltu niin,
että pitää käyttää vessaa sen mukaan, mitä syntymätodistuksessa lukee.
Ei.
Se ei ole hyvä laki, se on ikävä laki.
Kenenkään ei pitäisi joutua näyttämään syntymätodistusta -
käydäkseen paskalla Greensboron Walmartissa,
missä DaBaby ampui ja tappoi ihmisen.
Meidän pitää kysyä itseltämme,
keitä näiden lakien on tarkoitus suojella?
Sanotaan, että tämä läki suojelee minua,
Dave Chappellea, transfoobista koomikkoa.
Kuvitellaan, että olen Walmartissa, teen viikonloppuostoksia perheeni kanssa.
Teidän tulee tietää,
että jos niin käy oikeassa elämässä,
unelmistani ei tullut totta.
Jotain menee pahasti pieleen,
ja olen köyhien valkoihoisten seassa Walmartissa,
tutkaillen keskinkertaisia tuotteita.
Ja sitten menen vessaan.
Jätän perheeni, suuntaan kohti miesten vessaa.
Seison urinaalin luona kusella.
Ja tähän tämä laki vaikuttaa.
Voi luoja. Ja yhtäkkiä nainen kävelee miesten huoneeseen.
Ajattelen sen olevan kummallista.
Hän seisahtaa viereeni -
ja ihmettelen, "Mitä helvettiä sinä touhuat?"
Hän nostaa hameensa ylös,
ja vetää esiin oikean kullin!
Mitä luulette, että sanoisin?
Luojan kiitos, hän on täällä.
Ainakin tiedän perheeni olevan turvassa.
Tunnen oloni erittäin epämukavaksi.
Tilanne olisi eri, jos hän olisi vaginallinen mies,
joka istahti viereiseen urinaaliin.
En edes ajattelisi asiaa, minusta se olisi hauskaa.
"Tuo äijä pissaa perärööristään."
"Hän on varmaan veteraani, kiitos maamme puolustamisesta."
En halua vähätellä ihmisten kärsimystä, koska kaikilla meillä on vaikeaa.
Me tummaihoiset saimme ensimmäisen juhlapyhämme.
Hyvää myöhäistä Juneteenthia tummaihoisille.
Juneteenth on kummallinen juhlapyhä, eikö?
Muistelemme aikaa,
jolloin Texarkanan alueen tummaihoiset ihmiset -
tajusivat olevansa vapaita.
Mutta muistakaa, he olivat vapaita tajutessaan sen.
Heillä vain kesti tajuta asia.
Melko mielenkiintoinen juhlapyhä.
Opin jotain hiljattain.
Tämä on villi tarina.
Opin viime Juneteenthina erään asian.
Etelä-Carolinassa oli tummaihoinen mies, joka vapautettiin orjuudesta -
hänen niinkutsutun mestarinsa toimesta.
Ja kun mestari vapautti hänet,
hän sai samalla oman tontin.
Kävi ilmi, että hän oli fiksu.
Hän tiesi paljon maanviljelystä.
Hän käytti tonttiaan onnistuneesti viljelysmaana -
tehden paljon rahaa, ja sitten tapahtui jotain odottamatonta.
Kun hänestä tuli varakas,
hän osti itselleen orjia.
Oletteko kuulleet? Tämä on tositarina.
Hän ei vain omistanut orjia, vaan kasvatti niitä.
Hänen menetelmänsä olivat niin hirveitä,
että jopa valkoiset orjuuttajat hämmästelivät asiaa.
Hän oli villi äijä,
koska niin menestyneet ihmiset tekivät siihen aikaan.
Helvetinmoinen tragedia.
Miten sellainen ihminen, joka itse joutui orjuutetuksi,
pystyy tekemään samat hirveät asiat muille?
Aivan älytöntä.
Ja hänestä ollaan tekemässä elokuvaa.
Ironisesti, sen nimi on Avaruusjuutalaiset.
Tarinan pointti on,
että tämä ihminen tuki toimillaan rakenteita.
Menestyneiden ihmisten rakenteita,
ja seurasi perässä, mitä muut menestyneet tekevät.
Hän seurasi niin kutsuttua "porkkanaa."
Jokainen meistä kärsii,
mutta minä keskityn erittäin paljon sukupuolien rakenteisiin.
Olen mies, jolla on lapsia ja vaimo, ja -
pidän vaimoni lämpimästä, kosteasta ja pehmeästä pillusta.
Tämä ei tarkoita sitä, etteikö mielestäni toinen näkökulma -
voisi olla olemassa.
Esiinnyin Oaklandissa 16 vuotta sitten.
Se oli ensimmäinen kerta -
kun trans-yhteisö suuttui minulle.
Olin juuri lopettanut Chappelle-show'n.
Se oli typötyhjä klubi,
ja heitin vitsejä transsukupuolisista Oaklandissa 16 vuotta sitten.
Pronominitietämykseni ei ollut terävimmillään.
Menin liian pitkälle, kutsuin heitä transuiksi. Eräs nainen nousi -
ja huusi minulle. Olen melko varma, että hän oli nainen.
Hän kutsui minua transfoobiseksi,
enkä ollut ennen kuullutkaan koko sanaa.
Katsoin hiljaa turvamiehiä,
toivoen, että he raahaisivat naisen ulos.
Jatkoin elämääni.
Hän otti yhteyttä lehdistöön.
Seuraavana päivänä yksi homolehti kirjoitti minusta samat asiat paperille.
Lainasi vitsejä väärin, kutsui transfoobikoksi,
enkä ollut kuullutkaan koko termistä.
Joka kerta sen jälkeen, jutellessani kenenkään heidän kanssaan,
he toistavat samat asiat, mitä artikkelissa luki.
Lempi-inhokkini kaikista fraaseista,
"Se on 'punch down'-huumoria."
"Punch down-huumoria", mitä helvettiä se edes tarkoittaa?
Pikakelataanpa hieman.
On vuosi 2019.
Olen hienossa ravintolassa Ohiossa.
On kiitospäivän viikko.
Ollakseni rehellinen, ravintola ei ollut niin kovin hieno,
mutta se on ihan ookoo, jos olet valkoinen ohiolainen,
joka ei ole koskaan käynyt missään.
Ihan kuin Chili's.
Istun baarissa, juon juomaani,
Siellä on lisäkseni vain yksi nainen, parin tuolin päässä.
Hän oli minua vanhempi, ja yksin, harmillista,
koska oli juhlapyhien aika.
Pyysin baarimikkoa tarjoamaan hänelle juoman minulta.
Yritin jakaa iloa. Pian toivoin, etten olisi tehnyt niin. Hän halusi jutella.
Hän ei ollut ilkeä, mutta hän halusi höpötellä,
ja kun haluan juopotella,
en halua kuulla jonkun ämmän sisustuksesta.
Mutta yritin olla kohtelias.
Ai, roikkuvat pyyhkeet? Vau.
Mutta sitten hän sanoi jotain,
mikä herätti mielenkiintoni.
"Tyttäreni tulee juhlapyhiksi kotiin."
Vastasin: "Hienoa, sinun ei tarvitse olla yksin."
Hän alkaa höpöttää siitä, kuinka mahtava tytär on.
Ehkä tyttärellä on uusi manageri, ja hän on Hollywoodissa,
ja hän on elokuvissa, sarjoissa, ehkä muuallakin,
Hän kertoo tästä minulle, ja mietin, kuinka herttaista.
Hän ei varmaan edes tiedä, kuka minä olen.
Tai mitä teen työkseni,
koska minä tiedän,
mitä tyttäresi tekee Hollywoodissa.
Hän kysyy: "Haluaisitko nähdä kuvan?"
En tosiaan halua, mutta mitä voin tehdä?
Vastaan: "Tottakai, haluaisin nähdä kuvan."
Katson kuvaa, ja sanon,
"Ai,
hän on todella kaunis."
Hän laittaa kuvan pois,
hän katsoo minua kuin olisi saanut minut ansaan.
Ja sitten hän kertoo, että tytär on transsukupuolinen.
Ja sitten se valkeni minulle, että hän tietää, kuka olen.
Todella vihasin sitä ansaa.
Se ei antanut minun olla rehellinen.
Muuten en olisi langennut.
Olisin sanonut:
"Katso tuota jykevää leukaa, ja paksua kaulaa, kuin Joe Roganilla.
Onko tuo äijä?
Onko tyttäresi mies?"
Ei sellaista sovi sanoa.
Se on ärsyttävää.
Pikakelataan taas, pari päivää myöhemmin.
On keskiviikko.
Torstaina on kiitospäivä.
Olen täysin eri baarissa,
ja tämä baari ei ole mikään hieno paikka.
Yksi niistä baareista, missä ylähyllyn pitäisi olla lavuaarin alla.
Paikka, missä köyhät valkoiset juovat. Valkoroskat.
Ne, jotka uskovat Qanoniin,
ja rakastavat Trumpia. Kuin Michiganin valkoihoiset.
Hauska juttu!
Muistan olleeni siinä baarissa kerran.
Olin aivan naamat,
käännyin katsomaan muita,
ja sanoin: "Hei, minä tarjoan tämän kierroksen."
Ja kaikki alkoivat hurraamaan.
Baarimikko tiesi minun olevan humalassa.
"Herra Chappelle, oletteko varma tästä?"
Joudut maksamaan 16 dollaria.
Rankkoja aikoja valkoisille.
Ja tämä oli vielä juhlapyhien aikaan.
Heillä oli helkkarin hauskaa.
He juhlivat ja möykkäsivät.
Pitivät ääntä, jota valkoiset pitävät aina ennen lynkkaamista.
Olin humalassa.
Katsoin olkani yli, luulin näkeväni näkyjä.
Arvatkaa, kuka oli baarissa?
Luulin näkeväni näkyjä, katsoin -
ja näin -
sen kuvan transnaisen.
En voinut uskoa sitä.
Mitä transihminen tekee tällaisessa paikassa?
Tosi vaarallista.
Hän oli kahden jäätävän ison tummaihoisen homomiehen seurassa.
Tiesin heidän olevan homoja.
Muna suussakaan he eivät olisi voineet näyttää homommilta.
Heillä oli kasarihomokasvot, tiedättekö?
80-luvulla, kun homot näyttivät aina yllättyneiltä.
Heillä oli aina suut auki hämmästyksestä.
He olivat valtavia, kuin Jussie Smollettin lenkkarit.
Mietin, että he ovat melkoisessa pulassa.
Joten nousin seisomaan,
kaikki asiakkaat pitivät minusta, joten tein siitä numeron,
jotta kaikki kuulevat minut.
Kävelen hänen luokseen.
"Hei! Tapasin äitisi pari iltaa sitten,
hän kertoi minulle urastasi Hollywoodissa.
En voi uskoa, että joku tällaisesta kämäisestä paikasta -
voi saavuttaa niin paljon. Olen ylpeä sinusta.
Tervetuloa kotiin."
Ja koko baari hurrasi.
Huokasin helpotuksesta.
"Hänellä on hieman lisäaikaa."
Ymmärrättekö?
Muutama drinksu lisää, ja miehet alkavat -
vonkaamaan pesää, jota hän ei voi antaa.
Ja hän oli tosi mukava.
Hän kiitti minua, ja kättelimme.
Kun kättelimme, hänen kasvonsa vääntyivät, kuten äidillään.
Ja hän sanoi, "Voisitko lopettaa kaltaisteni pilkkaamisen?"
En pidä siitä.
Olin humalassa.
Kysyin: "Mitä tarkoitat, narttu?"
Kutsuin häntä nartuksi, etten paljastaisi häntä.
Mutta hän ei ollut kaapissa.
Hän oli ylpeästi ulkona.
Antoi minulle täyslaidallisen.
Hän käytti samoja sanoja kuin artikkelissa.
Senkin transfoobikko. Taputti käsiään kasvojeni edessä.
"Anna kun kerron." Kysyin: "Mistä sinä tuon opit, mustilta vai?"
Hän jatkoi: "Sanon sinulle pari valittua sanaa, muru."
Niin ärsyttävää.
Hän kutsui transsukupuolisia hänen väekseen.
Eikö olekin outoa? "Minun väkeni sitä, minun väkeni tätä."
"Mitä tarkoitat sinun väelläsi?"
Kidnapattiinko teidät Transylvaniasta, tuotiin tänne orjiksi?
Hän sanoi, "Minun väkeni on kärsinyt vuosikymmenten ajan, kultaseni."
Ja katsoin tummaihoisiin homomiehiin päin.
"Eikö teidän pitäisi sanoa tuolle nartulle jotain?
Clifford, Clifford?"
Liioittelen, hän on oikeasti mukava,
eikä meidän välillämme ole kaunoja, mutta se kävi kyllä hermoilleni.
Aina jos joku sanoo minulle niin,
tiedän, etteivät he ole nähneet esityksiäni, vaan he toistavat -
kuulemiaan juttuja.
Jokainen, joka esityksiäni on katsonut,
tietää tarkalleen, ettei minulla ole ongelmaa transsukupuolisten kanssa.
Jos ihmiset kuuntelisivat, mitä puhun,
ongelmani on aina ollut valkoiset ihmiset.
Olen riidellyt valkoisten kanssa koko urani ajan.
Juuri kun luulin pärjääväni, muutitte pelisääntöjä.
"Niinkö?"
No todellakin! -"Noh."
Olen nyt tyttö, joten minua pitää kohdella sen mukaisesti.
"Kutsu minua tytöksi, n*kru."
Se on helvetin ärsyttävää.
Kun menette tänään -
kotiin esityksen jälkeen, katsokaa Netflix-jaksoni.
Kuunnelkaa tarkasti, mitä olen sanonut.
Käydään ne läpi.
"Miten minun pitää osallistua sinun minäkuvasi käsittelyyn?"
"Tästä ei pitäisi puhua tummaihoisten edessä."
"Tunnen mustia Brooklynissä, joilla on korkkarit turvallisuuden vuoksi"
Miksi Bruce Jennerille on helpompaa -
vaihtaa sukupuoltaan,
kuin Cassius Claylle vaihtaa hänen nimensä?
Jos kuuntelet tarkasti, mitä minä sanon, tiedät, etten edes puhu heistä,
vaan puhun meistä, eivätkä he kuuntele.
Se on todella ärsyttävää.
Ja he ovat cancelloineet minua kuuluisampia ihmisiä.
He cancelloivat J.K. Rowlingin.
J.K. Rowling kirjoitti kaikki Harry Potter-kirjat itse.
Hän myi niin paljon kirjoja, että Raamattu huolestui.
Hänet cancellattiin, koska hän sanoi haastattelussa, että
sukupuoli on fakta.
Siitäkös transyhteisö suuttui,
alkoi kutsumaan häntä TERFiksi.
En edes tiennyt, mikä helvetti se on.
Mutta tiedän, että transihmiset keksivät sanoja voittaakseen.
Joten tarkistin.
TERF on lyhenne.
Transihmiset poissulkeva radikaali feministi.
Tässä ilmiössä on joukko naisia, jotka vihaavat transsukupuolisia.
Eivät vihaa transnaisia, mutta katsovat heitä -
kuin me mustat katsomme blackface-meikkiä.
Se loukkaa heitä, "Tuo ämmä matkii minua."
Minun ei pitäisi puhua tästä,
koska en ole nainen enkä transhenkilö.
Mutta kuten olemme todenneet,
olen feministi.
Juuri niin.
Kuulun TERF-tiimiin.
Olen samaa mieltä.
Sukupuoli on fakta,
sinun pitää tarkastella asiaa naisen perspektiivistä.
Jos katsot asiaa näin, Caitlyn Jenner,
jonka olen tavannut, upea persoona,
Caitlyn Jenner äänestettiin vuoden naiseksi.
Hänen ensimmäisenä vuotenaan naisena.
Melkoinen suoritus.
Voitti teidät kaikki Detroitin ämmät.
Hänellä ei koskaan ole ollut edes kuukautisia.
Jos olisin nainen, olisin ihan helvetin vihainen.
Jos olisin BET-gaalassa, ja he sanoisivat,
"Vuoden n*krun palkinnon voittaa... Eminem."
Mikä äijä.
Sukupuoli on fakta, se on totta.
Jokainen tässä huoneessa, jokainen ihminen maapallolla -
on tullut naisen jalkojen välistä tähän maailmaan.
Se on fakta.
Mutta -
en sano, että transnaiset eivät olisi naisia.
Sanon vain, että heidän pillunsa...
Ymmärrätekö?
En sano, etteikö se olisi pillu,
mutta se on kuin vertaisi lihankorviketta jauhelihaan.
Se maistuu jauhelihalta, mutta se ei ole sitä.
Siinä ei ole verta, vaan punajuurimehua.
Taidanpa olla pulassa.
Haluan jakaa tämän kanssanne,
koska tarina on todella tärkeä.
Yksi upeimmista tapaamistani ihmisistä -
on transnainen.
Enkä puhu miehestä jonka tunsin,
joka muuttui naiseksi, vaan hän oli nainen kun tapasin hänet.
Daphne Dwarman, asui San Franciscossa.
Tein 18 esitysta Bay Areassa,
joskus Oaklandin ja Dirty Hoodin klubeilla,
ja siellä hän oli, valkoinen trans nainen,
nauraen kovaan ääneen jutuilleni.
Etenkin transvitseille, mikä oli hämmentävää,
koska hän oli transihminen.
Yhden esityksen jälkeen tapasin hänet.
Ja kävi ilmi,
että hänen haaveensa oli olla koomikko.
Olin hänen idolinsa.
Se oli koskettavaa, en voinut olla pitämättä ihmisestä,
joka ajatteli minusta sillä tavalla, ja me ystävystyimme.
Tein erikoisshow'n Sticks and Stonesin.
Juuri ennen sen julkaisua satuin olemaan San Franciscossa -
ja halusin esiintyä.
Tarvitsin lämmittelijän, ja silloin muistin -
tapaamani transnaisen, joten soitin hänelle.
Soitin henkilökohtaisesti,
"Hei, tässä Dave Chappelle."
Hän ei voinut uskoa korviaan.
Kerroin olevani San Franciscossa.
Hän alkoi puhumaan hurjia juttuja, ja sanoin,
etten halua häneltä mitään, soitin vain -
koska tarvitsen esitykseeni jonkun lämmittelijäksi.
Kysyin häneltä, suostuisiko hän.
Ja hän suostui.
Siihen aikaan en tiennyt,
että hän oli tehnyt ehkä kahdeksan stand-up show'ta elämänsä aikana.
Hänellä ei ollut yhtään kokemusta.
Ja nyt hän olisi suuren kuuluisuuden lämmittelijänä.
Hän oli amatööri paperilla, mutta -
hän käyttäytyi ammattilaisen tavoin.
Hän tuli etuajassa, ja todella arvostan, kun ihmiset ovat ajoissa.
Hän oli tosi tälläytynyt.
Olen transfoobinen ja jopa minun mielestäni hän näytti upealta.
Hän asteli lavalle ammattilaiskoomikon elkein,
tarttui mikrofoniin, käveli suoraan keskelle,
ja katsoi yleisöön. Olisittepa nähneet hänet.
Hän tykitti täydet 45 minuuttia.
Enkä edes liioittele, mutta esitys oli kammottava.
Ihan hirveä.
Tosi huono.
Sitten hän esittelee minut,
ja olen kuin vesilasi suolan jälkeen.
Yleisö oli innoissaan. Esitykseni oli mahtava.
Yksi asia teki vaikutuksen.
Jos kuka tahansa muu tuntemani koomikko olisi tehnyt yhtä surkean esityksen,
he olisivat hiipineet hiljaa ulos ja menneet kotiin itkemään,
mutta hän ei tehnyt niin.
Hän ei edes lähtenyt,
vaan löysi eturivistä istumapaikan.
Kun uusi koomikko katsoo kokenutta koomikkoa,
kutsumme tätä oppitunniksi.
Ja hän istui siinä koko oppitunnin ajan,
nauroi vatsa kippurassa,
kuin mitään pahaa ei olisi tapahtunutkaan.
Minä näin hänen esityksensä, jotain pahaa tapahtui.
Hän oli humalassa.
Hän alkoi puhumaan, kun olin lavalla,
aivan kuin ihminen joka puhuu televisiolle kun he ovat yksin.
Juuri niin. Ei haitannut, koska tunsin hänet.
Mutta yleisö ei pitänyt siitä, koska hän oli huono.
Mies huoneen takaosassa nousi ylös,
ja Daphnen hiukset olivat vaaleat silloin,
ja tämä tyyppi alkoi huutamaan.
"Hei Daphne!" Kaikki hiljenivät, ja ilmapiiri kiristyi.
Emme tienneet, kenen oli tarkoitus huudella ja kenen ei,
ja hän sanoi,
"Mätsääkö alapää yläpäähän?"
Se oli sekavaa.
Koko yleisö voihkaisi, koska se oli niin ilkeää.
Kaikki voihkaisivat, paitsi Daphne.
Hän alkoi nauramaan, mikä oli kummallista.
Eikä hän edes katsonut taakseen.
Hän sanoi, "Sir, minun alapääni -
ei mätsää mihinkään, mitä näet."
Tuosta noin vaan.
Kun hän sanoi sen, koko paikka räjähti.
Yhdellä vitsillä koko kireä ilmapiiri oli tiessään.
Hän pelasti huonon show'nsa sillä.
Sen jälkeen hän ei voinut tehdä väärää.
Minä jatkoin esiintymistä, ja hän jatkoi minulle puhumista.
Ja sitten siitä esityksestä tuli jotain suurempaa.
Siitä tuli keskustelu mustan miehen ja valkoisen transnaisen välillä,
ja aloimme pääsemään asiaan.
Kaikki ne kysymykset joita yleensä pelkäät kysyä,
kysyin ne kaikki,
ja hän vastaili niihin omalla hauskalla tavallaan.
Yleisö tippui tuoleiltaan,
ja esityksen lopuksi sanoin, "No, Daphne.
Tämä oli hauskaa."
"Olet rakas, mutta minulla ei ole hajuakaan -
mistä puhut."
Koko yleisö nauroi,
paitsi Daphne.
Hän katsoi minua kuin en olisi enää hänen ystävänsä.
Ihan kuin olisin jotain suurempaa, kuin olisin koko maailma.
Sitten hän sanoi, "Sinun ei tarvitse ymmärtää minua."
Hämmennyin.
Hän sanoi, "Sinun pitää vain uskoa,
että minulla on ihmisen tunteet."
Ja kun hän sanoi sen,
koko yleisö haukkoi henkeään.
Katsoin häntä suoraan silmiin,
ja sanoin: "Uskon sinua."
Koska hän ei sanonut mitään pronomineista.
Hän ei sanonut mitään siitä, että olisin pulassa.
Hän sanoi: "Kunhan uskot, että olen ihminen."
Todellakin uskon sinua.
Ja toivotin yleisölle hyvät yöt. He sekosivat,
ja ennen kuin aplodit vaikenivat,
sanoin: "Älkää unohtako lämppäriäni, Daphnea."
Yleisö nousi seisomaan.
Hänen silmistään valuivat kyyneleet,
eikä hän voinut uskoa silmiään.
Minäkään en voinut uskoa, hänen esityksensä oli surkea.
Huikea ilta.
Paul Mooney oli siellä,
ja moni muu musta koomikko.
Menimme lavan taakse juomaan, puhumaan paskaa, nauramaan,
ja Daphne otti tilan haltuun, saaden kaikki nauramaan.
Hän kertoi tarinoita elämästään ja mielenkiinnon kohteistaan.
Nauroimme itsemme kipeiksi, ja hän vain jatkoi.
Mietin itsekseni, että hän on hemmetin hauska.
Sanoin: "Olet hemmetin hauska, mutta en tiennyt sitä, kun olit lavalla."
Sanoin: "Voin auttaa sinua."
"Voit olla aina lämppärini San Fransiscossa,
voin antaa sinulle vinkkejä, jotta esityksesi paranee."
Hän sanoi, "Oletko tosissasi?"
Ja vastasin, "Olen."
Sitten hän halasi minua lujasti.
Ja minä työnsin hänet pois, koska olen transfoobikko.
Sanoin: "Nyt jotain rajaa!"
Kun Sticks and Stones julkaistiin,
monet transyhteisöön kuuluvat suuttuivat,
minua höykytettiin Twitterissä.
Minua ei kiinnosta, koska Twitter ei ole oikea paikka.
Ja vaikeinta ihmiselle on -
kääntyä omaa heimoaan vastaan -
jos he ovat eri mieltä, mutta Daphne oli puolellani.
Hän kirjoitti todella kauniin twiitin,
ja hän puhui siinä täyttä asiaa.
Hän sanoi, "Toisen pilkkaaminen vaatii, että pidät heitä vähempiarvoisina,
mutta minä tunnen hänet, eikä hän tee niin.
Hän ei pilkkaa ketään,
hän kirjoittaa vitsejä, ja siinä hän on mestari."
Kaunis twiitti, kaunis ystävä, ja vaati paljon rohkeutta -
puolustaa minua sillä tavoin, ja kun hän teki niin,
koko trans-yhteisö hyökkäsi hänen kimppuunsa Twitterissä.
Päivien ajan häntä tykitettiin, mutta hän piti puolensa,
koska hän on hauska.
Mutta kuusi päivää tuon mahtavan illan jälkeen,
ystäväni Daphne teki itsemurhan.
Tämä on totta, ja sydämeni särkyi.
Vitsit eivät sitä aiheuttaneet.
En tiedä oliko syy Twitter vai jokin muu,
mutta joukkolynkkaus ei auttanut.
Olin vihainen heille, ja olin vihainen hänelle.
Kuin Daphne olisi valehdellut.
Hän sanoi aina tunteneensa olonsa naiseksi.
Ja hän päättää kiivetä katolle,
hyppää, ja tappaa itsensä.
On selvää,
että vain mies pystyisi sellaiseen.
Kuulkaahan.
Niin vaikeaa kuin onkin kuulla tuollainen vitsi,
sanon vain sen, että Daphne olisi rakastanut sitä.
Siksi hän oli ystäväni.
Luin hänen muistokirjoitustaan,
ja kävi ilmi, että hänellä on tytär.
Ja heti siltä istumalta -
Anderson Cooper CNN:ltä tekstasi minulle.
Ja hän sanoi:
"Olen pahoillani"
Tekstasin hänelle takaisin. "Puhelimeni on vaihtunut, kuka olet?"
"Anderson Cooper."
Vastasin, "Anderson, minun pitää löytää hänen perheensä."
Ja hän tekstasi minulle -
puhelinnumeroita ja muita tietoja.
Jos tarvitset tietoa homojutuista -
soita Anderson Cooperille CNN:ltä.
Hän on Googleakin nopeampi.
Otin siis yhteyttä hänen perheeseensä,
ja aloitin varainkeruun hänen tyttärelleen,
koska tiedän, että se oli ainoa asia, josta hän välitti.
En tiedä, mitä transyhteisö teki,
eikä minua juuri kiinnostakaan,
koska hän ei ollut osa heitä, vaan minun heimoani.
Hän oli sielultaan koomikko.
Tytär on erittäin nuori, mutta toivon olevani elossa -
kun hän täyttää 21 vuotta, koska annan hänelle nämä rahat itse.
Ja siihen mennessä -
olen valmis käymään keskustelun,
jota en ole valmis käymään tänään.
Mutta kerron sille tytölle, että -
"Tunsin isäsi.
Ja hän oli mahtava nainen."
Empatia ei ole homo. Empatia ei ole tummaihoinen.
Empatia on biseksuaali. Se toimii molempiin suuntiin.
Sen on toimittava molempiin suuntiin.
Muista, että jos viet mieheltä elannon, se luultavasti tappaa hänet.
Mutta älkää luovuttako DaBabyn suhteen.
Kevin Hart haaveili koko ikänsä Oscar-gaalan juontamisesta,
ja kun hän viimein sai sen paikan, he vain veivät sen häneltä!
Se ei ole reilua.
He eivät tappaneet häntä, Kevin on vahva äijä.
Mutta se varmasti särki Cliffordin sydämen.
Se on loppu nyt.
LBGTQ, ja PQYZ, se on loppu nyt.
En vitsaile teistä enää kertaakaan,
ennen kuin olen varma, että nauramme yhdessä.
Tarkoitan mitä sanon, en puhu tästä enää sanaakaan.
Pyydän yhteisöltänne vain yhtä asiaa, kaikella nöyryydellä,
voisitteko ystävällisesti -
lopettaa vitsailemasta minun väestäni?
Kiitos paljon, ja hyvää yötä.
LIPPU, JOLLE OLETTE USKOLLINEN, EI OLE USKOLLINEN TEILLE.
MUSTAT TRANSIHMISET OVAT TÄRKEITÄ
LAKATKAA TAPPAMASTA MUSTIA
SANOKAA HÄNEN NIMENSÄ
EN VOI HENGITTÄÄ
NORMILLE